Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Caramella, unde e mareșalul?
S-a dus să-și ia rămas bun de la moașă.
De parcă ultima nu era de ajuns, măritată cu un copil.
Acum și nerușinata asta afurisită…
- Uită de asta! Dă-mi bagajele. - Mersi.
Când mă gândesc că trebuie să mă mut la vârsta mea!
Ar trebui să-ți găsești un soț.
Aș fi putut avea destui bărbați, dacă voiam.
- Pleci? - Bineînțeles.
Când te mai văd?
Când vrea Dumnezeu. Roagă-te la Fecioară să fie curând.
Sfinte Rochus, mergi cu noi!
Apără-ne, păzește-ne, protejează-ne!
Păzește-ne de toate pericolele, necazurile și nenorocirile.
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
- Dați-mi voie, părinte. - Și mareșalul?
S-a dus să-și ea rămas bun de la moașa aceea.
Femeia acea l-a distrus pentru totdeauna!
Liniștiți-vă. Tot vrei să te cerți pe tema asta?
N-ai cauzat destulă vâlvă?
Aș omorî fătuca aia obraznică! Mi-a distrus mareșalul!
- Are dreptate! L-a distrus! - Liniște! Destul!
Nu, părinte. Ne-am săturat.
Dacă n-ar fi fost cocheta aceea, nu s-ar fi pensionat.
Uite-l!
- Vă rog, nu sunt vreun politician. - Să nu-l recunosc fără uniformă!
- Arată ca un bădăran, ca tine. - Mersi! Mulțumesc pentru tot.
- Vă pensionați? - E un concediu nelimitat.
Un carabinier nu se pensionează,
dar, după 30 de ani de serviciu, am dreptul la odihnă.
- Dragul meu Emidio! - Mă scuzați.
Du-te, Caramella.
Mi-ai fost mai mult decât un prieten. Nu te voi uita.
Ești prea amabil.
- Dar ai grijă. - Poftim?
N-o mai lua pe calea aceea în Sorrento. Fără escapade romantice.
Eu? Poate în tinerețe.
Da. În tinerețe? Mai bine zis, zi de zi.
- Drum bun! - Mulțumesc.
Vă mulțumesc pentru tot!
Îmi iau rămas bun cu câteva cuvinte. Câteva versuri umile.
Să le auzim!
Adio, frumoasa mea Sagliena
Multe amintiri plăcute Îmi umplu sufletul la plecare
Dragi munți, acum mă îndrept spre mare.
Toți sunteți de neuitat pentru mine.
Bravo!
Bravo! Poet, ca întotdeauna.
Ce ar fi viața noastră fără un pic de poezie?
Fecioara să vă fie alături acum și mereu.
Mulțumesc și rămas bun! Rămas bun tuturor!
- La revedere, domnule! - La revedere!
Mulțumesc.
- Cât costă? - O sută de lire.
Ziare ilustrate!
Dacă te întristezi mereu când vezi un carabinier, te îmbolnăvești.
A fost familia mea, viața mea… totul.
- Clădește-ți altă familie și altă viață. - La vârsta mea?
Fii îndrăzneț, ești tânăr!
Curaj în suflet de oaie, cum se zice în oraș la tine.
Hai să luăm loc, Caramella!
Sunt foarte egoist. N-ar fi trebuit să te car după mine.
- Nici să nu te gândești la așa ceva! - Biletele, vă rog.
MINISTERUL DE RĂZBOI BILET CĂTRE NAPOLI VIA FORMIA
S-a dus.
Curaj, mareșale!
Fă-mi o favoare, nu-mi mai spune așa.
Bine, nu mai spun. Dar nu mai fi trist, da?
Gândește-te că te întorci acasă
și că municipalitatea ți-a oferit un post nemaipomenit,
numindu-te șeful Poliției Muncipale.
Ți-am mai zis să nu-i spui „Poliție Muncipală.”
- E Poliția Metropolitană. - Metrourbană!
Metropolitană.
Nu e același lucru?
N-aș conduce Poliția Municipală. Metropolitană, da.
Metrourbană.
- Metropo! - Metropo.
- Li! Tană! - Li! Tană!
Ce enervant ești!
Distrează-te!
- Uite ce mare frumoasă! - Da… frumoasă.
Uite Muntele Vezuviu! Era aprins precum carabinierii, dar nu mai e cazul.
Până și el s-a pensionat!
Ține capul sus, ridică-l! Uite în ce paradis m-am născut!
Lămâi pe o parte, portocali, pe cealaltă!
- Un lămâi! - Mai târziu.
Distrează-te. Haide! Uită-te acolo!
- Acolo e Capri. - Cine?
Insula viselor, tărâmul dragostei.
Vai de mine!
Mă scuzați, domnule!
- Aceea e Ischia? - Nu, aceea e Procida.
- Ischia urmează. - Mersi.
- Cu plăcere. Mergeți la Sorrento? - Ja. Sorrento.
Nemțoaică? Deutsch?
Nu, suedeză. - Suedeză? Atunci suntem rude.
Nu înțeleg.
Tata era poreclit „Don Gennarin Suedezul”.
- Tatăl dumitale era suedez? - O poreclă! Tata era un om foarte haios.
Adora frumoșii turiști suedezi care vizitau Sorrento. Înțelegeți?
- Nu prea. - Și mai bine!
Am ajuns.
- La revedere! - Antonio Carotenuto. Au revoir!
Au revoir!
- Au revoir, madame. - Oui, carusel.
- Au revoir! - Pa!
Ridică-te, Caramella! Te-am adus în paradis!
Vedem noi ce pui la cale.
Bun venit la Sorrento!
- Hai, Caramella! Să mergem! - Da, vin. Ai și tu răbdare!
- Bun venit, dle! - Mulțumesc. Mă bucur să te văd.
- M-ai recunoscut? - Desigur.
- Au revoir! - Pa!
- M-ai recunoscut? - Suntem din același oraș.
- Dați-mi bagajele. Ne ocupăm noi. - Bine.
Tonino!
Chitara, doamnă.
- Matteo! - Tonino!
Dragul meu frate!
- Arăți grozav. - Și tu.
- Am îmbătrânit. - Nu! Bărbații Carotenuto nu îmbătrânesc.
Tu ești și vei rămâne mereu tânăr.
- Bagajele, Cicillo! - Imediat, domnule Matteo!
- Cicillo! - Caramella, el e domnul Matteo.
Fratele meu, dar e ca un tată pentru mine.
- Serios? - Matteo, ea e Caramella.
- Bună! - E ca o mamă pentru mine.
- Vorbele nu pot descrie… - Stați liniștit.
Ce chipeș! Arată ca Don Bosco.
Cicillo, ia-i bagajele, da?
- E cam țâfnoasă. - De ce?
- Dar nu m-a lăsat sufletul s-o părăsesc. - Încetează sau plec acasă!
Te-ar lăsa sufletul?
- Am terminat, comandante. - Mulțumesc.
- Acum putem pleca. - Să mergem!
Sorrento e foarte frumos.
Mă scuzați, chiar sunteți Antonio Carotenuto?
Da. Îți stau la dispoziție.
- Mulțumesc. Respectele mele! - Ce drăguț!
De ce voia puștiul să știe dacă eu sunt?
- L-a trimis cineva. - Cine?
- Doamna Sofia, Fandosita. - Ea cine e? De ce?
- Vrea să rămână la tine acasă. - Chiriașa?
- Cea despre care mi-ai scris? - Da.
Chiriașa mea încăpățânată. Nu. Am nevoie de casă. Trebuie să înțeleagă.
- La dispoziția dumitale! - Cicillo, să mergem!
Hai, Cicillo!
Biban roșu! Cel mai proaspăt e la noi!
Nu există pește mai proaspăt! Haideți!
Chefal roșu! Chefal viu!
Avem chefal roșu! Haideți!
Mâncați pește proaspăt! Lăsați împuțiciunea aceea!
Avem cel mai proaspăt pește! Nimeni nu ne întrece în prospețime!
- Haideți! - Haideți!
Poți mirosi duhoarea, dar nu vezi peștele.
Suntem generoși la cântar! Pește proaspăt! Pește viu!
Mai mult decât viu, e îmbălsămat! Mai mult decât proaspăt, e resuscitat!
Doamnă Carmela, te ajut eu cu resuscitarea, apoi te trimit în rai!
- Ce te-a apucat? - N-o băga în seamă, Sofia.
Lasă-mă!
Ia uite! Doamne ferește să se compromită Văduva Veselă!
Alo! Doamnă Carmela!
Poate că sunt văduvă cu soț mort, dar tu ești văduvă cu soțul viu!
- M-ai auzit! - Rușine! Leliță stricată!
Cu mine vorbești? Cum îndrăznești? Câtă neobrăzare!
- Ai tupeul să-mi spui mie așa? - Vrei să încetezi? Calmează-te!
- Te porți ca un măscărici! Lasă-mă! - Veniți, oameni buni! E proaspăt!
Nu găsiți pește mai proaspăt!
- Ești rănit? - N-am nimic.
- Nu te băga. - Ar trebui să-i omor.
- Sofia! - Ce e?
Sofia!
Ce este?
- A sosit barosanul. - Da? Poftim!
Haideți, băieți, nu fiți așa! Hai să discutăm, Nicolino!
- Nu vreau să discut. - Fii rezonabil.
- Știi cum sunt femeile. - De ce te-ai băgat?
Titino, te las pe tine la cârmă.
Du-te liniștită! Pește proaspăt, pește viu!
Chefal roșu! Chefal viu!
- Uite-o! - Pe cine?
Doamna Sofia, Fandosita. Draga ta chiriașă.
Ai grijă, femeia aceea l-ar păcăli și pe Domnul.
Oprește!
Respectele mele!
- Domnule Antonio, iertați-mi insolența. - Discutăm mâine.
Sunt la dispoziția dvs.
Luați niște pește proaspăt, l-am prins pentru venirea dvs.
- Mersi. Cum să-l accept? - M-ați insulta așa?
- Discutăm mâine… draga mea. - Poftim?
De ce? N-am vrut să vă insult.
Îmi pun sufletul pe tavă și mă tratați așa?
Destul, doamnă Sofia. Nu se rezolvă prin pălăvrăgeală.
Pălăvrăgeală? Am venit doar să-l salut.
Sunteți foarte simpatic!
Dacă fratele meu vi se pare simpatic…
Chiar este. În ciuda primirii reci.
…atunci părăsiți casa ocupată cu sfidare.
Fratele meu a trebuit să-mi găsească cazare temporară.
- Calmează-te! - Știu, dar sunt o văduvă sărmană.
- Văduvă? - Da.
Nu începe iar cu văduvia!
Sunteți văduvă, dar nu sărmană.
În plus, Sorrento e plin de case. V-am oferit destule opțiuni.
Am nevoie de o casă pe malul mării.
- Și eu. - Ați auzit?
V-am dat în judecată și ați pierdut. Plecați singură sau vă evacuăm.
Știu! Știu că aveți o inimă de piatră!
Dar fratele dvs. n-are sufletul să mă arunce în stradă.
Domnule Antonio, sunt singură și fără apărare.
Muncesc toată ziua ca să câștig o pâine.
Când vă privesc, inima îmi spune… cum să zic?
Că sunteți incapabil, impotent…
să răniți o văduvă.
Nu sunteți un domn. Sunteți un sfânt!
Pe cine credeți că păcăliți?
Fratele meu e obosit. Lăsați-ne!
- Mai vorbim. - Sigur. Sunt la dispoziția dvs.
Mulțumesc, altă dată.
- Haide, Cicillo! - Pornește!
Domnule Antonio! Într-un moment de disperare, m-aș putea sinucide!
Pește proaspăt! Pește viu! Uitați ce midii am!
Ca să nu mai zic de vitamine!
Fructe de mare! Fructele dragostei!
Fructul inimii, fructul iubirii.
Fructul inimii e fructul înșelăciunii.
- Ce faci diseară? - Ce vreau.
Ce vrei tu, vreau și eu. Perechea perfectă.
- Pește proaspăt! Pește viu! - Sofia.
- Chefal roșu! - Sofia.
- Chefal viu! - Sofia!
Ce e?
Ce zici de o plimbare la băi?
- Știi? Acolo ți-am mărturisit iubirea. - Lasă-mă să muncesc, puștiule.
Bine!
Te iubesc atât de mult Dar ție nu-ți pasă de mine
Nu-mi pasă Și n-am de gând
- N-ai treabă? - Sofia.
Spune-mi că mă iubești.
Azi n-am de gând.
Mâine, cine știe?
Nu cer mult. Îți cer doar un sărut.
Chiar și doar un zâmbet.
De parcă n-ai mai primit sărutări sau zâmbete!
- Ba da, dar tu ești zgârcită și tiranică. - Sunt șefa, așa stă treaba.
Nu mă las condusă, dar poți să te rogi.
Aprind o lumânare și sper.
- Ai grijă, Sofia! - La revedere!
Chefal roșu! Chefal viu!
Am ajuns.
Pare un vis. Respir aerul de acasă!
Simt că întineresc.
Dar nu prea mult sau intri în belele.
Tonino.
Vino o clipă!
Tonino, fii atent și ascultă!
Vei sta în casa unei persoane foarte respectabile.
- Ai mai spus asta. - Repetita iuvant.
Cicillo, spune-i doamnei că venim.
- Bine. - Așadar…
Această distinsă doamnă locuiește singură.
Singură.
Are o purtare domestică și morală exemplară.
- Te găzduiește ca o favoare pentru mine. - Evident.
- Și pentru că vine și dânsa. - Mersi.
Nu o face pentru câștiguri.
O face din recunoștință pentru mine fiindcă am ajutat-o cum am putut
ca să treacă peste o criză sentimentală.
Criză sentimentală?
Să lăsăm asta! Tu doar poartă-te ca un domn.
- Sunt un domn. - Este.
Tonino, nu vreau o promisiune de marinar.
- Ce îți trebuie? - Chitara.
- Ai grijă cu ea, da? - Tonino.
Trebuie să promiți că te vei purta aici
ca un om de vârsta ta.
Ignoră-l.
Ca un om numit într-un post important.
- Și care e fratele unui preot. - Are dreptate.
- Mă tratezi ca pe un copil. - Fiindcă te cunosc.
Fii serios! M-am schimbat. Viața și-a pierdut șarmul pentru mine.
Dau piept cu viața și atât. Sunt decepționat, indiferent.
Minte.
Într-o zi s-ar putea să iau o decizie crucială.
Cred că mă voi retrage la un schit.
- Da, sigur. - Tu, pustnic?
Poate când voi fi stareță.
Nu-mi place când glumești despre așa ceva.
- Domnule Matteo! Vă așteaptă doamna. - Mulțumesc. Să mergem!
Cât costă?
Să zicem 500.
Poftim!
Nu vă luați ochii de la el, mai ales când e acasă.
Stați liniștit, e datoria mea.
Țineți-mă la curent.
- Vin zilnic la slujbă. - Bun.
Soarele meu Îți strălucește… pe chip
Intrați, vă rog!
N-aș îndrăzni. Poftiți!
- Bună dimineața! - Doamnă!
- Ea e Caramella. Și fratele meu. - Antonio Carotenuto.
- Doamna Violante Ruotolo. - Ruotolo? Napolitană?
Nu. Mama e elvețiană. Din păcate, tata e napolitan.
Preșurile, vă rog.
- Preșurile, Caramella. - Vă rog.
Iisuse, Iosife și Fecioară Maria!
Intrați, vă rog!
- Vă rog. - Doamne!
Îmi pare rău. Mă scuzați.
Intrați!
- Aici e sufrageria. - Living room!
Camera e lună. Se vede că doamna…
- Sunt domnișoară. - Scuze. Se vede că e o adevărată doamnă.
- Și o creștină fără cusur. - Se vede și asta.
- Aceea e camera doamnei. - Domnișoarei.
Îmi cer scuze.
- Aici e camera domnului. - Vino!
Vino!
Excelent! Ce cameră frumoasă!
Doamna Violante a adus și un stand de rugăciune.
- Sper că… - Îmi știu datoria de credincios.
Mulțumesc, doamnă Violante.
Ați arătat o intuiție impecabilă, îngrijindu-vă de confortul trupului
și de cel al sufletui.
M-am săturat de preșurile astea!
- Vă mulțumesc mult. - Cu mare plăcere.
- Șifonier? - Nu, ușă. Încuiată.
- Duce spre dormitorul meu. - Mă iertați.
Tonino, vino să vezi asta!
- Se poate? - Vă rog.
- Ce aer, nu? Uite ce priveliște! - Marea!
Am venit la Sorrento ca să fiu aproape de mare.
- I-ați văzut? Sunt portocali. - Sunt frumoși, dar marea…
- N-am mai văzut-o de ani buni. - Tonino.
Răbdare! Curând îți vei recupera casa.
- Casa mea! - Dar va trebui curățată.
Cine știe în ce stare a lăsat-o vrăjitoarea!
Mă scuzați.
Sorrento, Sorrento, Sorrento Iubitul meu
- Chiar e vrăjitoare? - Crede-mă pe cuvânt.
- Nu te apropia de ea. - Desigur.
- Mă ocup eu de problema asta. - Desigur. Ai acordul meu.
Ce metamorfoză! Zici că lucrezi la casa regală.
E ultima oară când o port! Nu ies pe uliță îmbrăcată așa.
Dar arăți grozav! Uite ce frumoasă ești! Să te vedem!
Doamna Violante… câtă eleganță! E atât de plăcută! E o sfântă, practic.
- Și pioasă ca o călugăriță. - Văd că ți-e dragă habotnica.
Nu o insulta. E nobilă. O moștenitoare bogată și o adevărată doamnă.
- Tot nu rămân aici. - Știi ceva despre femei?
Câte ceva.
- Uită-te la ea! - Da. E o creștină senzuală.
- Te așteaptă. - Pe mine?
Îți toarnă puțin vermut. Du-te, mă ocup eu de lenjerie.
- Se poate? - Vă rog.
- Doriți un aperitiv? - Paharul de dinainte de culcare.
- Acela se servește la plecare. - Deci e un pahar de bun venit.
- Un lichior amar? - Mulțumesc.
Las dulceața pentru alte chestiuni.
- Dră Francesca, veniți și dvs? - Francesca! Domnișoară!
- Mi se spune Caramella de 40 de ani. - Bine, atunci. Vă voi spune și eu așa.
- Vezi? - Ce anume?
E o sfântă, trimisă nouă de Dumnezeu. Mi-a oferit un dulap pentru uniforma ta.
Sunteți foarte amabilă.
De ce mă lauzi, Caramella?
- Lasă-mă s-o fac. - Bine, atunci.
Dar vreau să uit trecutul și să-mi văd de viață ca la 20 de ani.
Cum spune poetul…
Iubiți, oameni obosiți. Viitorul vă e sfânt. Viața vă e frumoasă.
Luăm cina în 15 minute. Mă scuzați.
Ce e cu ea?
Nu ține vrăjeala asta la ea.
Crezi că-mi pierd vremea cu habotnica?
- Ea cântă? - Da.
Are un pian cu o coadă foarte mare în dormitor.
Sună bine.
Comandante, nu e ca moașa ta.
Chiar dacă era ducesă, nu era genul meu.
Strugurii-s acri.
Caramella, uneori mă calci pe nervi.
Titino.
Titino!
Titino.
- M-ai chemat? - Nu vorbeam cu tine.
- Iartă-mi gafa, Maiestate. - Titino!
Vin!
Azi zugrăvești?
Ieri am descărcat cherestea. Azi zugrăvesc.
La croitor acasă. Ziua de mâine o las pe seama Domnului.
- Asta e viața unei haimanale. - Ai depus actele pentru examen?
Da, dar suntem 200 de haimanale care concurăm pentru două posturi.
Și cel puțin 50 dintre ei au relații.
- Las-o pe seama Lui. - Facă-se voia Lui.
- Unde te duci? - În oraș.
- Te întâlnești cu cineva? - Ești și detectiv?
Întoarce-te la văruit!
Iertare, Maiestate!
- Titino, vezi că plec! - Du-te!
Ții minte toate prețurile?
Știi să-l cântărești?
Desigur. Sunt 200 de grame la fiecare kil de pește.
Bravo! Încearcă să ajungi la 300.
- Salutări, domnule Salvatore! - Doamnă!
Ce ochi are!
- Învață să muncești. - Fă tu asta!
Trandafir de mai, ești superbă!
- Buze dulci! - Taci!
- Sunt făcute din mătase! - 'Neața!
Nu poți trece, dnă Sofia.
- Ai plătit taxa? - Sunteți foarte simpatică!
Și tu la fel.
- Trece regina! - Ce drăguț ești!
- Îți cânt ceva. - Ce piele frumoasă ai!
- E un norocos. - Cine?
- Nicolino Mierloiul. - N-are șanse cu ea.
Așa. Intră!
Mă scuzați. Credeam că e Caramella. Permiteți-mi să-mi cer scuze.
- Vă așteaptă o femeie. - Pe mine?
Da, a cerut să vă vadă.
Dacă vreți să locuiți aici, nu invitați asemenea femei în casa mea.
Poftim? N-am nicio femeie.
- A cerut să vă vadă! - Dar eu n-am cerut s-o văd. Cine e?
- Așa-zisa Fandosită. - Și cine e?
Vânzătoarea de pește.
- Spuneți-i să discute cu fratele meu. - I-am spus deja.
- A spus că nu pleacă. - O dau afară.
- Ce doriți? - Domnule Antonio! Iertați-mi insolența.
Ieri m-ați refuzat, dar nu repetați jignirea și azi.
Mulțumesc, dar nu pot accepta.
Acesta poate fi fript. Acesta merge bine cu maioneză.
Și aceștia trebuie prăjiți, credeți-mă. Ce sunt astea?
Mulțumesc, bună doamnă. Dar nu pot accepta.
- De ce îmi dați o palmă peste față? - N-aș îndrăzni nici cu o floare.
Domnule Antonio, am venit că sunteți om bun, nu ca să vă deranjez.
Dacă mi-o cereți, îmi fac bagajele și plec.
M-am certat cu fratele dumitale, dar ce am de împărțit cu dumneata?
Sunteți un adevărat domn, cel mai cumsecade din Sorrento.
- Mă flatați. - Spun doar adevărul.
Ieri, când v-am cunoscut, am simțit un soi de… magnetism?
O atracție.
Luați loc!
- N-aș vrea să abuzez de ospitalitatea dv. - Nu spuneți asta!
- Sunteți văduvă? - N-ați observat?
De curând?
Cât de poate de curând. Și fără copii.
- Deci locuiți singură? - De una singură.
Ar trebui să veniți la mine acasă, în fond, e casa dumneavoastră.
- Ar fi plăcerea mea. - Veți vedea că e foarte curată.
Am văruit Paștele trecut. Arată ca un giuvaier.
- Veniți să mă vizitați! - Desigur!
Mă scuzați.
- A sunat la ușă. - Du-te, atunci!
- Soția dumitale? - Poftim? Nu!
E menajera mea. Sunt holtei.
- Nu mai spuneți! - Vă surprinde?
Desigur. Sunteți fermecător, amuzant, gentilom.
Cu toate astea sunt holtei, singur. Nu mi-am găsit iubirea adevărată.
- Cum e posibil? - Încă o caut.
Tipul de dragoste care te completează.
Acea iubire care ne face eroi, poeți, sfinți, marinari.
Marinare!
Ți-a sosit uniforma.
Sunteți un cuceritor.
Sunteți prea bună.
Comandante!
Trebuie să mergeți la primărie.
Bine! Plec.
- Nu vă deranjez. - Să mă deranjați? E o plăcere.
- Veniți în vizită? - Se poate într-o oră?
Sunt la dispoziția dumitale. La revedere!
- Aruncă-i! - De ce? Sunt proaspeți, încă mișcă.
Pute!
Aer! Am nevoie de aer!
- Aer. - Mă iertați.
- Dumneata! - Ce este?
Vorbiți despre eroi, iubire și sfinți cu femeia aceea!
- Nu știam că trageți cu urechea. - Fiți serios! N-o făceam.
Am auzit fără să vreau, vorbeați prea tare!
- Poate că da. - Vorbiți prea mult.
- V-o spun de dragul… - Mă îndoiesc.
Fiți serios! Mă refeream la dl Matteo.
Își face griji pentru dumneata. De aceea am intervenit.
Mergeți!
Suntem gata, da? Aveți răbdare. E pretențios, fiind fost carabinier.
- Vine! - Da? Bine, alinierea!
Domnule primar, a venit.
Nu uitați! Igiena trebuie să fie o prioritate.
Drepți!
Turismul trebuie să fie o prioritate.
- Antonio Carotenuto. - O plăcere! Bun venit!
Bun.
- Vreo veste? - Ce veste?
- Veștile de azi. - Încă n-am citit ziarul.
Mă refeream la poliție. Ilegalități, rapoarte…
- Am înțeles. - În fine, liber!
- Trebuie făcute reforme. - Ne lăsăm pe mâna dvs. Și consiliul.
Igienă.
Trafic.
Aprovizionare.
Maternitate și abandon.
Educație.
Divertisment.
Servicii funerare.
Salubritate.
Turism.
Flori și grădini.
Domnule.
Domnule!
Domnule, vă salut în numele consiliului
care v-a încredințat Poliția Municipală.
Avem deplină încredere în competența și spiritul dumneavoastră de datorie.
Cu aceste aspecte în vedere, vă urez un cordial și încrezător „bun venit”!
- Bravo! Vă felicit! - Mulțumesc.
Domnule primar, doamnă consilier.
Vă mulțumesc din suflet pentru primire.
Și trebuie să vă mulțumesc pentru susținerea propunerii
inclusă în mesajul pe care vi l-am trimis de la ultimul meu domiciliu montan,
anunțând un examen deschis pentru alți doi polițiști
care se vor alătura Poliției Metropolitane la comanda căreia am onoarea să mă aflu.
Și pentru acceptul de a echipa unitatea
cu uniforme pentru evenimente speciale.
Foarte bine.
Voi oferi orașului Sorrento ceea ce am oferit armatei 30 de ani,
servindu-i cu deplină loialitate
pe Maiestatea Sa, Ducele, și pe Președintele Republicii.
- Bravo! - Bravo, bine spus!
- Voi încerca… - Ce?
- Voi încerca. - Voi încerca!
Voi încerca să insuflu unității metropolitane
un sentiment de maximă responsabilitate și dinamism,
alături de disciplină militară!
Grozav!
Cu aceste sentimente,
îmi ridic inima și strig „Trăiască primarul și trăiască Sorrento!”
Bravo! Excelent! Felicitări! Sincere complimente.
Sofia!
Alo! Doamnă Sofia!
- Ce vrei? - Nu muncești azi? Ești bolnavă?
- Sunt cum vreau eu. - Îți iei liber?
Fac ce vreau, nu mă deranja!
Savurați o granita cu căpșuni! Haideți la răcoritoare!
Domnule Antonio Carotenuto. Mă mai știți? Sunt Filomena, coafeza.
V-am cunoscut mama.
- Așa e! Îmi amintesc. - Doamne, ce arătos sunteți!
Sunteți prea bună.
Dacă nu vă supărați, mă duc să-mi văd casa.
Mergeți, doamna Sofia vă așteaptă.
- Se întâlnește cu Sofia? - Da.
De ce?
Cine știe?
- Sofia are relații cu autoritățile. - Ai văzut?
Văduva primește iar musafiri.
„Un început promițător.”
Doamna Sofia e nevinovată!
Ce-ți pasă? Dacă pe tine nu te deranjează, atunci nici pe noi.
Îmi dați voie?
Cine e?
Un prieten.
Vin!
Fir-ai tu afurisit!
Comandante! Ce onoare!
- Arătați ca regele din Napoli. - E doar o uniformă.
Faceți-vă comod.
- În sfârșit, chez moi! - Ce spuneți?
Mă scuzați, vorbeam în franceză. Mă bucuram să fiu iar acasă.
Atâtea amintiri!
Mi-o amintesc pe mama, așteptându-l pe tata la balcon.
Și acolo… am văzut lumina.
Se poate?
Vă rog, e casa dumitale.
Răposatul meu unchi, Nicola.
- Vă rog. - Vă rog, insist.
Scuzați deranjul, eu nu am femme de chambre.
- Français! - Oui!
Am spus că vorbesc franceza fluent fiindcă am lucrat la Excelsior.
Am înțeles perfect. Mă scuzați, dar prefer napolitana.
Aveți dreptate.
- Ce parfum plăcut! Notti d'oriente? - Nu. Lavanda Cannavale.
Am venit pe lume în patul în care dormiți.
Ce emoție!
E răposatul soț?
Da.
Bietul Pasqualino.
Viața… și moartea. Roata eternă.
Aici se vede mai bine.
Da. Mai natural.
Mai… vioi.
Vioi.
Dar cum a murit așa tânăr și în putere?
Soarta.
Vai de mine!
Doriți un pahar de lichior?
La ora asta? Dar nu vă pot refuza.
- Știam eu! - Faceți oamenii să-și piardă mințile.
- Haideți! - De ce nu v-ați recăsătorit?
De ce… doliul se încheie în câteva zile.
Și… apoi?
Apoi…
vom vedea.
- Noroc! - Noroc!
- Numai bine! - Mulțumesc.
Sper să deveniți generalul Poliției Municipale
și să aveți o casă mare ca Palatul Regal.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Luați loc, vă rog. E casa dumitale. - Prefer să mă mișc.
Aerul de acasă mă face să mă simt…
Casa mea! Dulcea mea casă.
Înțeleg, domnule Antonio.
- Dar puneți-vă în locul meu. - De fapt, încercam să găsesc o soluție.
Să locuim împreună. În marile orașe, mulți chiriași și proprietari o fac.
- Ei locuiesc împreună. - Domnule Antonio.
Ar fi bucuria și onoarea mea… să locuim împreună.
Sunteți de treabă. Dar nu suntem la oraș.
Eu sunt văduvă, iar dumneata, holtei. Ce bârfe s-ar isca!
În mai puțin de o zi, vor spune că sunt o întreținută și toate cele.
- Vă apreciez grija. - Frumos din partea dumitale.
- Dar gândiți-vă la situația mea. - Domnule Antonio!
Faceți ce vreți cu mine, dar nu mă dați afară!
Să vă dau afară? În niciun caz!
Zâmbiți-mi. Când o faceți, sunteți o încântare.
- Îmi acordați o prelungire? - De ce nu?
Dar asta depinde de mulți factori, permiteți-mi să analizez problema
și vom vedea.
- Vă stau la dispoziție. - În rugăciunile mele. Sunteți acolo.
- Domnule Antonio, iertați-mi insolența. - Vă rog.
- Cunosc un tânăr. - Aveți un pretendent?
Nu, nu înțelegeți greșit. E șomer, e o rudă îndepărtată.
Este fiul cumnatei verișoarei tatălui meu.
- S-a înscris la examenul municipal. - Pentru poliția metropolitană.
- Nu, municipală. - Acum e metropolitană.
Bine. Sunt 200 de candidați pe două locuri.
Năpasta șomajului.
Toată lumea are relații, dar ruda mea n-are protecția nimănui.
Cum îl cheamă?
Nicolino.
Nicola Pascazio.
- Pascazio? Nicola? - Da.
Vom încerca să vă mulțumim.
Sunteți un adevărat sfânt!
- Doamnă Sofia! - Da?
- Sunteți irezistibilă! - Fereastra e deschisă.
- Aveți dreptate. Discutăm mai târziu. - Cu plăcere.
- Încă un pahar? - Da.
- Vrei midiile? - Comandante!
El e tânărul de care vă vorbeam.
- Deci sunteți… - Da.
Cine sunt?
I-am spus că te-ai înscris la examenul pentru poliție.
- Metrourbană. - Politană.
Da.
Am depus toate actele, dar e doar o formalitate.
Nu am relații.
Uită de relații! Concentrează-te pe examen.
- Dar… - Eu sunt examinatorul.
- Slavă Domnului! - Trebuie să plec.
Cât despre prelungire, discut cu fratele meu. E co-proprietar.
- Mamă! - Nu spuneți asta. Lăsați pe seama mea.
Și vă mulțumesc din nou pentru ospitalitate.
La revedere, tinere!
- Deci vrei midiile? - Da, dar du-te acasă.
Apucă-te de învățat.
Examenul e în două zile.
Dl Antonio a promis că te ajută. Dar, dacă pici…
Nu-mi place de acest domn Antonio.
- Ce ți-a făcut? - Nu sunt un admirator.
- Eu sunt și e destul. - Îți place de el?
Îmi place casa lui.
- Asta pot să permit. - Alo! Ce permiți tu?
N-am nevoie de permisiunea nimănui, da?
Ne-am înțeles, tinere?
- Titino! Vino să iei midiile! - Da? Vin!
- Nici eu n-am nevoie de permisiunea ta. - Atunci suntem chit.
Acum dispari!
- Sofia. - Da?
- Uită de el. - De ce?
- De sărut. - Și de ce m-ai sărutat?
- Așa am vrut. - Și eu am vrut. Ce zici de un bis?
- Ai primit bisul. Pleacă! - Încă unul?
- Încă unul? Nu se mai termină concertul. - Lasă-mă să văd tot concertul.
- Altădată. - Când?
- De Crăciun. Du-te! - Fir-ar!
Domnișoară!
Bonjour!
Nu mă recunoașteți?
Am avut onoarea să vă cunosc pe vapor.
Pe pachebot.
Ja!
- Ce mai faceți? - Bine, dumneata?
Bine, mulțumesc. Sunteți colonel?
Comme ci, comme ça.
Colonel…
la cavalerie?
Comme ci, comme ça.
- Totul e bine în Sorrento? - Ja.
Vila mea e acolo. Vilă pe plajă.
- Singură. - Singură?
Eu… Kitty… singure.
Doriți ceva de băut?
Gâl-gâl?
Nu!
Dumneata și cu mine, să bem. Martini. În vila mea, singuri.
- Gâl-gâl! Noi doi, singuri. - Ja.
Să mergem! Să mergem, copii!
Tonino!
Îmi cer scuze.
Gâl-gâl mâine. Mă caută părintele.
Părintele?
Nu, pacostea.
Au revoir, ne vedem mâine.
- Pe mâine! - Pe mâine!
N-a trecut nicio zi și umbli după cuceriri.
- Când o să-ții vii în simțiri? - Ce am făcut?
Nimic! Nu faci niciodată nimic! Dar mereu intri în belele.
- Acum și cu străinii? - A fost o întâlnire întâmplătoare.
- Întâlnire? - Da, una întâmplătoare. Doar am discutat.
Comme ci, comme ça.
Destul cu franceza, că îmi uit latina.
- Hai, intră! - Atâta agitație pentru puțină franceză?
Nu, trebuie să-ți arăt ceva.
Intră!
Doamnă Violante! Respectele mele. Bună ziua, Caramella.
Comandante! Ce chipeș sunteți! Nu sunteți de acord?
Da, arată bine.
Sunteți prea bună.
Vreți să-mi țineți companie? Postesc, am terminat slujba.
Doriți o cafea, dnă Violante?
Știți că nu beau cafea. Dar nu refuz un biscuit.
Tonino. Aveți toate virtuțile.
Are dreptate. Chiar toate virtuțile.
- Doriți un corn? - Nu, mulțumesc.
Poftim! Voiam să-ți arăt acest document.
- Actul de evacuare, eliberat azi. - Stai!
- Am anunțat executorul. - Nu te pripi!
Cum adică?
- Evacuarea e un gest odios. - Odios?
- Parcă voiai să locuiești pe malul mării. - Știu, dar să nu grăbim lucrurile.
Presupunând că doamna Violante îmi permite să mai locuiesc la ea.
Stați cât doriți.
- Bine, o amânăm. - Mulțumesc.
Mulțumesc. Aveți un suflet bun.
- E o sfântă. - Nu m-am îndoit niciodată de asta.
- Mă iertați că scurtez vizita. Caramella. - Plecați?
- Rămâi. N-ai fost la spovedanie. - Plecați singură?
- Mergi cu ea, comandante. - Dacă îmi face onoarea.
- Bineînțeles! - Pa, Matteo! Pa, Caramella!
Ce cuplu minunat!
Tonino ar trebui să se așeze la casa lui.
Părinte, mă rog de mult pentru asta.
- Știu. - Nu, trebuie să-și vină în simțiri.
- E un crai. - Știu.
- I se trage din familie. Tatăl lui… - Da, știu.
Și bunicul lui. „Taurul din Sorrento.”
Ce pace și liniște!
Văzând acest paradis, parcă suntem într-o altă lume.
O lume atât de diferită, de amețitoare și păcătoasă,
în care îți poți înălța sufletul prin poezie.
- Și rugăciune. - Rugăciune, desigur.
Și iubire.
Iubire adevărată, cea care nu întrebă și nu așteaptă nimic.
Iubirea a două suflete înrudite care se întâlnesc, se privesc și-și spun:
„Cât voi trăi pe lume, asta e iubire, doamnă Sofia.”
Ce doamnă Sofia? Mă numesc Violante!
Iertați-mă. Nu știu de ce…
Știu eu de ce. Uitați-o pe doamna Sofia!
- A ajuns la fix pentru întâlnire. - N-aveam întâlnire.
- Mă scuzați. - De ce plecați?
Sunteți un diavol ispititor!
- Vă căutam. - Ce s-a întâmplat?
Am auzit despre ordinul de evacuare.
I-am spus lui Matteo să-l amâne și că ne-am înțeles.
Mulțumesc, dle Antonio.
Așadar? Când ne…
- Nu putem discuta aici. - Sunt mereu la dispoziția dumitale.
Să vorbim într-un cadru mai discret.
Aveți dreptate.
Să trec pe la dvs. la apus
și să beau o cafea într-o companie minunată?
Ar fi o onoare.
Dar toată clădirea bârfește despre cele întâmplate dimineață.
Ce trist!
Atunci, să facem așa! Haideți să ne întâlnim la băi!
E un loc romantic, departe de ochi iscoditori. Ce spuneți?
Dacă vă place acolo, e destul pentru mine.
Doamnă Sofia, mă amețiți.
- Domnule Antonio! - Pe mai târziu?
- La revedere! - Respectele mele.
Comandante!
Comandante, vă caută primarul.
Am o obligație de care nu pot scăpa.
Spune-i că nu m-ai găsit fiindcă m-am dus la Vico Equense.
Dar fii diplomat.
Mă ocup eu. Dar ce e cu uniforma albă?
- Kitty! - Ce-ți pasă ție?
La revedere!
- Colonele! - Bonjour!
O caut pe Kitty.
A fugit. Cățelușa mea e în călduri.
Mă scuzați. Sunt în timpul serviciului. Comand.
Cățelușa caută un partener. Iubirea, doamnă, iubirea!
- E iubire. - Kitty!
Unde ai plecat, iubirea mea?
Pot să împrumut binoclul?
- O cauți pe Sofia? - Da.
Uite-o acolo!
- S-a dus singură? - Da.
De ce?
Când o femeie pleacă singură, zburdă spre dragoste.
Doamnă Sofia!
Sofia!
- Vreți să vă ajut, domnule Antonio? - Nu, săr de aici!
De unul singur!
Ușor de zis!
O clipă!
Un moment. Vin imediat.
Sofia!
Nu vă pripiți.
Pentru o femeie ca tine, niciodată.
- Liniștiți-vă, haideți! - M-ați aprins tot.
Să stăm aici. E foarte romantic.
N-ai cum să nu devii poet aici. Barca, marea, apusul.
Și dumneata. Dulce sirenă!
„Dulce sirenă, vino din mare. Lasă-mă să te iubesc.
Dulce sirenă ispititoare. Doar pe tine te iubesc, doar pe tine te vreau.”
- Și prelungirea promisă? - Veți primi toate prelungirile.
- Să nu stricăm poezia. - Voi ajunge în stradă!
- Aveți nevoie doar de cuvântul meu. - Cuvântul dumitale?
- Vorba aceea, „hârtia primează.” - Acum inima mea primează!
Hârtia va prima mâine, când voi pune cerneala pe ea.
- Acum să trecem în uitare. - Ce?
Uitare. Nu vreți să luați loc?
- Uitare, Sofia. - Ce înseamnă?
Uitare. Să uităm de toate, ca și cum ar fi un vis.
„Dulce sirenă, vino din mare. Lasă-mă să te iubesc.”
De ce nu v-ați făcut poet?
Soarta a fost de vină, n-am avut o femeie care să mă inspire.
Dar acum îmi văd clar soarta.
Nu doar o vedeți, o și atingeți.
Până și preoții devin turiști acum. Să scăpăm de ei acolo.
- Mai bine o luăm pe drumuri diferite. - Stați! Vor pleca curând.
Poftim, aici e perfect.
Primarul!
Primarul! Vai de mine! Mă căuta.
Nu-i a bună.
- Ar fi mai înțelept să… - Să plec, dar dumneata?
Dacă vin cu dumneata, mă va vedea.
Mă căuta într-o chestiune urgentă.
- Duceți-vă. - Da, ne vedem mâine.
- Mai bine mă vizitați. - Pe mâine! Ce păcat!
Mulțumesc.
Vedeți ce frumusețe?
Să coborâm și mai mult,
așa vom vedea acest amfiteatru natural de aproape.
Aveți grijă, e alunecos.
Aveți grijă, să nu ajungem în apă.
- Terenul e mai accidentat aici. - Văd.
Încet.
Am ajuns.
După cum vedeți, Excelență, chiar în acest bazin,
patricianul roman Pollius Felix a construit o vilă.
S-au păstrat zidurile principale din cărămidă reticulată.
Conform legendei, Regina Ioana…
Luați loc, vă rog.
Regina Ioana avea o afinitate pentru acest loc,
care astăzi a devenit un refugiu pentru îndrăgostiți.
- Aveți un foc? - Poftim!
- Mulțumesc. - Pentru Dumnezeu!
Din păcate…
aceste ape minunate sunt poluate de deșeurile navelor
și de sistemul de canalizare al orașului.
Încet! Sunt aici.
- E totul în regulă? - Da.
Stăteai de pază?
Unde ai fost?
Cum îndrăznești! Ce?
Oprește-te! Unde ai fost?
Unde am vrut. Nu dau socoteală nimănui, mai ales ție.
Dacă tu crezi că îți merge cu mine, te înșeli.
Da, știu. A fost o greșeală să te iubesc.
Atunci, găsește-ți pe alta!
Aveți grijă, Excelență. Nu e ușor de urcat pe aici.
- Da, bine. - Auf Wiedersehen!
Auf Wiedersehen.
Kitty!
Sărmana cățelușă!
Vă duc imediat.
Sărmana cățelușă!
Kitty!
Domnișoară? Mademoiselle! Am salvat-o! Sauvé.
- Mulțumesc! Ați găsit-o în mare? - Da.
În mare, aproape înecată.
Da, sărmana făcea…
Mulțumesc! Sunteți un om bun.
Dar sunteți ud leoarcă! Ceva de băut?
- Gâl-gâl? Cu plăcere. - Tonino!
Ce pacoste!
Duceți-vă, repede!
Pe mâine!
Mulțumesc pentru Kitty.
Ce ai făcut?
- O salvare. - Nu!
- Eu salvez! Nu se mai poate așa. - Chiar așa, parcă ești umbra mea!
- De unde afli tot? - Domnul mă luminează!
Nu te-am găsit acasă. De ce? Te-ai dus după ea! Uită-te cum arăți!
Tonino, când îți bagi mințile în cap?
Am îndurat viața de armată timp de 30 de ani!
Acum e vremea să te odihnești. Îmbătrânești.
Îmbătrânesc? Eu? Mă simt tânăr, puternic și viguros!
Du-te la culcare!
Dacă mă culc sau nu, asta e treaba mea!
Nebunia duce la pierzanie.
- Știi ce înseamnă? - Nu.
- Și nici nu vreau să știu. - Ar trebui!
Domnul îi lipsește de rațiune
pe cei pe care îi consideră sortiți pierzaniei, cum ești tu.
- Să se facă voia Lui! Noapte bună! - Așa sper! Noapte bună!
Iată marea în Sorrento
Ce comori se află în adâncurile ei
Chiar și cei care au văzut lumea largă
Nu i-au văzut farmecele ei
Ia uite ce grădină
Și mireasma acestor portocali
Ce parfum delicat
Te atinge direct la inimă
Și tu spui „Plec, adio!”
Pleci departe de inima mea
Departe de acest tărâm
Tărâmul iubirii
Te lasă sufletul să nu te mai întorci?
Nu mă părăsi
Nu-mi umple inima de durere
Întoarce-te în Sorrento
Și dă-mi voie să trăiesc
- În sfârșit! - Ce mai faceți?
- Intrați, doctore! - Mulțumesc.
- Preșurile! - Bună dimineața, dră!
- Domnule Matteo! - Lasă!
- Ce e? - Preșurile, doctore.
- Pe aici! Intrați! - Ce a făcut tânărul?
Nu știu, domnule Matteo. E foarte bolnav.
- Știam eu! - Chiar e bolnav.
- Încet! Liniște! - Ce a pățit?
- Intrați! - Ce voce!
- Bună dimineața! - 'Neața!
Doctorul.
Tonino… ce-i asta? Cum te simți?
'Neața!
- 'Neața! - Ne-am văzut la primărie. Sunt consilier.
- Consilierul de igienă. - Să vedem care e problema.
Nimic. Doamnele au exagerat.
Am simțit dureri la rinichi înainte să mă culc.
Lasă, Matteo.
Când m-am trezit, am fost naiv și le-am spus doamnelor despre junghi.
- Nu are febră. - Slavă Domnului!
- Am un mic junghi aici. - Ia să vedem!
- Tonino! - Vezi?
Ce-ar putea fi, domnișoară?
- A venit acasă ud fleașcă. - A înotat îmbrăcat?
A avut o aventură pe mare.
Nu e nimic grav.
- O durere de șale de la frig. - Pa, dragule!
- Pentru farmacie. Să nu se ridice. - E încăpățânat.
- Așa e, e încăpățânat. - Dar e sănătos tun.
Nu-i spuneți, că i se urcă la cap. Vă mulțumesc, dragă doctore.
- Nicio problemă. - Iubiții mei!
Toți trebuie să colaborăm ca să-l salvăm.
- Vom face tot posibilul. - Sunteți o sfântă.
- Domnișoară, mă duc la farmacie. - Grăbește-te, Caramella!
Țineți-l în pat, da?
- Ale naibii preșuri! Fir-aș! - Vino, doctore.
La revedere!
Intrați!
- Unde s-a dus? Unde? - Aici sunt!
Nu vă întoarceți. O clipă! Gata!
- Ați înnebunit? Întoarceți-vă în pat! - Imposibil. Sunt ocupat.
- Cu ce? - Examenul poliției metropolitane.
- Nu vă duceți. Ce e la zece? - Și la zece…
- O întâlnire importantă. - Amânați!
E crucială, dar mulțumesc pentru grijă.
- Îngrijirea e un act de compasiune. - Sunteți prea bună.
- Sunt aici ca soră de caritate. - Călugărițe cinstite cu aripi albe!
- Un mic junghi. - Uitați de aripile albe.
- Și permiteți-mi să vă ajut. - Cum?
- Cu un masaj. - Un masaj? Cu mânuțele astea?
- Lăsați prostiile și întindeți-vă. - Imediat.
- Vă doare? - Nu.
- Ce este? - Mă gâdilați. Dar continuați.
- Doare? - Da! Doare îngrozitor.
- Să luăm uleiul sfințit. - Da, sfințiți-mă.
- Doare? - Nu.
- Aveți mâini magice. - Ce tot spuneți acolo?
- Ați suferit de dureri de șale? - M-am pricopsit la datorie.
Numai Domnul știe cât am suferit ca să devin mareșal.
Disciplină, serviciu militar, căldură, frig, ploaie, supraveghere, trageri.
- Supravegherea a avut loc ieri sub apă? - Am căzut în timp ce patrulam pe stâncă.
- În timp ce căutați vânzătoarea de pește. - Sunt supravegheat atent.
Da, sigur! Jumătate de oraș v-a văzut împreună.
Vânzătoare sau ducesă, statutul social nu contează.
- Sunt un democrat care caută sentimente. - Da, sigur. Sentimente…
Mă judecați greșit, dnă Violante, dar, într-o zi, vă veți schimba părerea.
Lupul își schimbă părul, dar…
Dar bărbatul păros e virtuos!
ORAȘUL SORRENTO EXAMEN PUBLIC
- Francesco Maddalena? - Și?
- Sunt șanse mici. - Nicolino?
- E înăuntru. - Sigur prinde postul.
- De ce? - Datorită doamnei Sofia.
- De ce o pomenești? - Nu știi?
Comandantul are o slăbiciune pentru Fandosită. Au fost văzuți la băi.
- Și asta ce-l face pe Nicolino? - Un încornorat.
Gennaro La Monica.
- Să discutăm despre semne rutiere. Ce e? - La Monica.
- Acces interzis. - Pentru cine?
De unde să știu?
Să auzim, tinere! Știi regulile de circulație, nu?
Și acesta?
O trompetă?
Să vorbim despre conduita morală.
Dacă patrulezi pe plajă și vezi o femeie în bikini…
Ce e „bikini”?
Costum din două piese. Ce faci?
Ce să fac? O privesc.
Cum să o privești? Amendă.
Ce amendă?
- Amendă pentru contravenție. - Cui?
- Doamnei în bikini. - Iisuse, de ce?
Pentru că sunt permiși doar de o anumită lungime.
- Îmi trebuie riglă? - Vorbești prostii.
- Atunci plec. - Nu adăuga insubordonarea la toate astea!
Repetă după mine… Amendez.
- Amendez. - Pentru.
- Contravenție.
- Doamna.
- În bikini.
- Da!
- Bravo! - Bravo!
- Imediat, comandante! - Eu sunt comandantul.
- Hârtie timbrată. - Bravo!
- Stilou și cerneală. - Apoi, du-te la prăvălie.
- Sofia? - Ce e?
Dacă nu semnează prelungirea, am terminat-o cu tine.
Stai liniștit, o va semna.
Vine!
Sofia! Am luat examenul!
Grozav! Ce mă bucur!
- Ne vedem diseară. - Să mergem!
- Du-te cu el! - Sofia.
- Nu mai sunt haimana. - Da.
Comandantul a spus că voi avea o carieră, un salariu, un statut.
- Știu, vorbim mai târziu. - Mă scuzați!
Comandante!
Intrați, domnule comandant.
Mulțumesc pentru veștile minunate. Pe curând!
Intrați!
L-am trecut pentru dumneata. Va fi un polițist excelent.
- Știu. - Disciplină de fier! Educație zilnică!
V-ați născut să conduceți.
Poftim hârtia timbrată și un stilou. Vă rog.
Desigur.
Luați loc!
- Doriți o ceașcă de cafea? - Da, mulțumesc.
Dacă mi-ați putea vedea inima!
- Una sau două? - Două.
Dacă mi-ați putea vedea sentimentele.
Am vederea bună.
M-am întrebat toată noaptea: „Ce cauți?”
- Poate căutați un stilou? Poftim! - Nu, Sofia! Caut dragoste.
Nu doar dragoste. Caut intimitate, o femeie ca dumneata.
Am călătorit prin lume singur timp de 30 de ani.
După asta tânjesc. O familie, copii. Sofia.
- Spuneți-mi că nu e un vis. - Nu.
Nu e un vis.
- Vorbiți serios? - Da.
Noi nu avem relații! Cicillo!
Tu nu ai iubită care umblă cu barosani
și se distrează cu ei la băi.
Termină cu insinuările astea murdare! Eu am învățat!
Sofia ți-a dat lecții?
- Ar trebui să-i închid gura! - Nu, Sofia!
- Doamnă Carmela! - Da?
Îți dau o lecție de nu te vezi!
Vino și încearcă, dacă ai tupeu!
Cobor când vreau eu.
Sigur! N-am vrea să-ți întrerupem discuția plăcută cu domnul Antonio!
- Ar trebui să… - Opriți-vă.
Intrați!
- Merită bătută. - Nu merită să vă înjosiți.
- Poate că da, dar ne-a insultat! - Nu le dați ascultare!
Nu o fac.
Oricum, semnați prelungirea sau nu?
- Semnez o mie, chiar și un testament. - Poftim!
- Ce e al meu, e și al dumitale. Vă ador. - E o onoare, semnați.
- Vă ador, dnă Sofia. - Da.
- Cine e? - Domnul Peppino.
- Care domn Peppino? - Executorul judecătoresc.
- Reveniți altă dată! - Nu pot.
- Nu puteți, dar acum nu e un moment bun. - Deschideți sau chem carabinierii!
Deschideți!
- Trebuie să execut citația de evacuare. - Poftim?
- Mă evacuați? - Exact.
Asta e decizia.
Fie plecați în liniște, fie chem autoritățile.
- Domnule Antonio! M-ați trădat! - Eu? Să vă trădez?
- Atât de nemilos sunteți? - Dați afară o femeie sărmană?
- Dumnezeule! - Nu mă așteptam la așa ceva.
- O dați afară așa? - Ce inimă de piatră!
- Sunteți un tiran! - Ce aiurea!
- Da. - Ce aiurea!
- Dle Peppino, nu puteți închide ochii? - Nu. Trebuie să se mute până la apus.
- Continuați! - Foarte bine.
Veți vedea sunt un om de cuvânt! Acum plecați!
Afară!
Acesta e ordinul de evacuare.
Evacuați zona și voi! Dispăreți!
Afară! S-a terminat spectacolul.
Afară!
De ce plângi?
E un om de cuvânt. M-a ajutat să obțin postul.
Îți va acorda prelungirea.
- De ce plângi? - Nu mă deranja. Pleacă! Cară-te!
Șterge-ți lacrimile din ochii aceia frumoși.
Îl ai pe domnul Antonio la degetul mic. Ieri ați fost la băi.
Azi unde vă mai distrați?
Așa îmi mulțumești?
Vrei să-ți ridic statuie?
Știi ceva? Ești o mincinoasă și o trădătoare!
Afară!
Văduvă veselă!
Afară!
Da. Știi ce ești?
Ești o intrigantă!
Afară!
- Iisuse, Iosife și Maria. - Bună dimineața, dnă Violante!
Ai milă, Doamne! Iisuse, Iosife și Sf. Ana.
Iisus, Iosif, Sf. Ana, Sf. Ioachim, soțul Anei.
Doamne, ai milă!
Gândește-te bine, Tonino. Gândește măcar o dată!
Mereu am făcut asta! Crezi că sunt nebun?
Gândește-te la poziția ta. Ce va spune lumea?
Nu-mi pasă de lume. Îmi place de Sofia.
- Ea mă place. Va fi a mea. - S-a decis.
Mă însor cu ea.
Ești un tâmpit.
Posibil, dar mă însor cu ea.
Vino, ia loc!
Ascultă!
Gândește-te, Tonino. Las-o în pace pe doamna Sofia. Nu cădea în ispită.
Matteo, îmi place de ea. Ne iubim.
- E cu 30 de ani mai tânără ca tine! - Inimile nu îmbătrânesc!
Inima nu va fi de ajuns pentru ea.
Știu ce fac și ce pot să fac.
- E o seducătoare, Tonino. O sirenă! - Fac față și la o mie ca ea!
- Ești un lăudăros. - Sunt așa cum sunt.
- Știu. Dar e datoria mea să… - Ce datorie? Nu sunt minor.
- Aici ești minor! - Bine!
Nu există cale de întoarcere.
Nebunia te duce la pierzanie.
Aleg pierzania. Fie ce-o fi!
- Frumoasă doamnă! Luați loc! - Nu, mersi.
Ce frumoasă sunteți!
- Bună dimineața! - Comandante!
- Bună dimineața! - S-a rezolvat.
- Mulțumesc. - Vă rog!
Mulțumesc.
- Câteva cuvinte. - După ce termin cu ea.
- Intrați, vă rog! - Mulțumesc.
Vă rog!
- Mă iertați că am venit aici. - Nu-i nimic.
Am anulat procura fratelui meu și am anulat procesul de evacuare.
- Sunteți fericită? - Mulțumesc.
V-am spus de când v-am cunoscut. Sunteți un sfânt.
- Problemele nu se încheie aici. - De ce?
Sunt o văduvă sărmană. Muncesc toată ziua. Îmi văd de treabă și ajung acasă epuizată.
Știu, sunteți remarcabilă.
Sunteți atât de arătos!
Da.
Vă stă foarte bine!
- Păcat că nu v-am întâlnit atunci. - Mie-mi spuneți?
E un punct sensibil?
Mă face să sufăr și mai mult. Armata a fost totul pentru mine.
N-am știut, mă iertați.
Regretul dulce înseamnă că vă sunt drag?
Sunt o femeie ghinionistă.
A început ponegrirea.
Și vor bârfi despre fericirea noastră.
I-am spus fratelui meu că intenționez să mă logodesc cu dumneata.
- Ce a spus? - Ca de obicei. „Gândește-te bine.”
- Dar inimii nu-i poruncește nimeni. - Sunteți un om umblat.
Vă logodiți cu o văduvă, ori o întrețineți, ori vă însurați.
Sunt pregătit.
Sofia.
Vrei să fii soția mea?
Aștept.
Aștept cu respirația tăiată ca buzele tale să-mi dea cel mai dulce „da”.
Doamna Sofia Cocozza.
Îl luați în căsătorie pe domnul Antonio Carotenuto?
- Vă spun mâine. - De ce nu azi?
- Mâine se încheie doliul. - Dar suntem logodiți neoficial.
Dacă vă face plăcere.
Mergeți cu mine la petrecere diseară?
- Vă aștept diseară. - Desigur.
- Ne vom distra de minune. - Dați-mi voie.
Mulțumesc.
- Respectele mele, dnă Sofia. - Nicola Pascazio.
- Domnule. - Urmează-mă!
Imediat pun să-ți fie luate măsurile pentru uniformă.
Nu e nevoie de măsuri.
Refuz postul.
Din ce motiv?
- Știți mai bine ca mine, fiți serios. - Stai! O clipă!
- Nu voi tolera această purtare. - Mă port cum vreau.
Nu ai niciun drept!
Îmi datorezi o explicație!
- Știți deja motivul. - Nu știu. Îți ordon să vorbești!
- Nu-mi ordonați nimic! - Pun să fii arestat pentru sfidare!
Cine? Pe cine arestați?
Dumneata m-ați sfidat, curtându-mi iubita!
Seducând pe cineva care v-ar putea fi fiică.
Afară! Pleacă de aici!
- Ce faci? - Nu mă atinge!
Dle Antonio, poate că sunt sărac și șomer.
Dar nu mi-e rușine de asta fiindcă sunt om de onoare!
Nu plângeți, doamnă! Nu faceți decât să vă udați obrajii.
Caramella, ce să fac?
Scuzați-mă, sunteți prostovană.
- Spune ce vrei, nu-mi pasă. - Vino la mine!
Șterge-ți lacrimile și privește-te în oglindă.
Haide, dezbracă-te!
Când mă gândesc că arătai ca un sac! Uite ce umeri!
Uite ce brațe și ce sâni rotunzi!
Ești ca Venus a lui Rafael!
Dacă te-ar vedea comandantul, ar leșina pe loc.
- Destul! - Ți-o jur!
Vreți să vă întoarceți în oraș sau putem dansa?
- Dacă e după mine… - Vă urmez.
- Luați loc, dnă Sofia! - Bună seara!
Bună seara!
Cântați, vă rog.
Nu cunosc melodia.
- Nu? - Bună! Erika!
- Mă bucur să te văd! - Ce faci? Mă bucur să te văd!
Arăți bine.
Sunteți pescar?
- Nu. - Nu? Cu ce vă ocupați?
Cu nimic. Plec.
Plecați? Departe?
Da. Foarte departe.
Dansăm mambo, comandante?
Ce e „mambo”?
Un dans brazilian.
Priviți, domnule primar!
Mă scuzați!
- Remarcabil, dnă Sofia! - Mersi.
- Ce dansatoare nemaipomenită! - Și el se pricepe.
Colonele! Dragul meu colonel! Ce mai faceți?
Nu sunt colonel.
Veniți la masa mea.
Am rezervat masa. Îmi pare rău.
Fiica dumitale? E foarte frumoasă!
Seamănă cu dumneata, nu?
- Nu e fiica mea. - Sunt logodită cu comandantul.
- Mă scuzați. - Nu-i nimic.
Vreți să dansați cu mine? Dacă vă permite logodnica, bineînțeles.
Bineînțeles. Du-te, dragule.
- Sunteți amabilă. Să mergem! - Mulțumesc.
- Ce doriți? - Înghețată.
- Întrebați-l pe domnul. - Am fost servit deja.
Te deranjez?
- Nu, rămâi. - Mulțumesc.
- Cu plăcere. - Ești drăguță.
Cu plăcere.
Cu atât mai bine, ne luăm rămas bun.
- Nu începe iar! - Ce să încep? S-a terminat.
Am venit să-mi iau rămas bun. Plec.
Unde pleci?
Plec în Venezuela.
Când pleci?
- Mâine, iau pachebotul spre Napoli. - Uite ce dezastru!
Ești expertă în asta.
- La revedere și succes! - Aștept mărturiile de nuntă.
Mă scuzați.
Sofia!
- Sofia! Ce s-a întâmplat? - Nu vedeți că mi-am murdărit rochia?
- Vreți să vă schimbați? - Prefer să plec acasă. Sunt obosită.
Dintr-odată? Ce s-a întâmplat?
Sunt obosită. Mă deranjează muzica, sunt tristă.
Mâine se împlinește un an de la moartea lui Pasqualino.
Odihnească-se în pace!
- Noapte bună! - Vă conduc acasă.
- Nu, rămâneți. - Vă conduc până la ușă, atât.
Nu, prefer să vă distrați aici.
Cum să mă distrez fără dumneata?
- Lăsați-mă singură când sunt așa. - Așa, cum?
Sunt… agitată. O seară plăcută!
Generale!
Nu sunt nici general, nici colonel.
Să evităm subiectul.
Ce s-a întâmplat? Sunteți trist?
Așa și așa. Trebuie să reflectez.
Am înțeles. Acum eu sunt pacostea.
Domnișoară.
- Da! Mă scuzați! - Desigur.
Noapte bună!
Comandante.
A venit Nicola Pascazio.
- Să-l alung? - Da.
Da, dle.
Comandantul e ocupat. N-are rost să-ți pierzi vremea.
- N-are rost? - Da, du-te acasă.
Nicola Pascazio!
Intră!
Comandante, am venit să recuperez actele depuse pentru post.
Îmi trebuie pentru pașaport.
- Pleci? - Da, domnule. În Venezuela.
Imediat.
- Poftim! - Mulțumesc.
Stai! Chiar vrei să pleci?
Da.
Vezi tu, Pascazio…
Am făcut aceeași greșeală ca tine.
Am fost gelos, m-am înrolat la carabinieri și am plecat. Și tu vrei să pleci?
Trebuie să plec, domnule. O iubesc prea mult pe Sofia.
Și ea?
Te-a iubit înainte ca eu…
Vă jur, domnule Antonio.
- Fii serios! - Eu și Sofia eram împreună de mult.
S-a prefăcut cu dumneata ca să păstreze casa și să fiu angajat.
Mi-am dat seama de mult.
- Nu m-am amăgit niciodată. - Am fost gelos și am insultat-o.
- S-a supărat și… - A urmat dezastrul.
- Doamna Sofia te va ierta. - O cunosc.
N-o va face. A încercat Titino aseară. Mătușa mea a încercat s-o convingă.
Degeaba. Dar are dreptate. Am insultat-o rău.
- Mă va ierta doar dacă mă sinucid. - Bine, atunci.
Vremuri disperate, măsuri disperate.
Ia loc! Astăzi va fi o zi de sărbătoare și pentru tine.
- Ia foaie și stilou… - Nu mă pricep la scris. Nu știu…
- Atunci, lasă-mă să dictez. - Bine.
„Draga mea…”
Nu. „Iubita mea…”
Nu, prea literar.
„Sofia mea.”
Șterge „mea”. „Sofia”, virgulă. Sună mai dramatic.
„Pe nedrept…”
Nu!
„Nedrept”, nu „nedres”.
Să ne așezăm!
- De ce m-ați adus aici? - Ca să mai uitați de probleme.
- Doriți o granita sau o înghețată? - O înghețată.
- Ospătar! - Da, dle?
- Două înghețate cu cafea. - Bine.
- Respectele mele, dnă Sofia! - Ședere plăcută, comandante!
Pa, Nicolino! Călătorie plăcută!
Și ai grijă, da? Să ne scrii!
- V-ați luat rămas bun? - Aseară.
Bietul de el!
Fugi!
„Cu regret pentru iubirea pierdută,
mai frumoasă decât un vis și unică în viață.
Te voi iubi mereu. Nicolino.”
Bun.
E încăpățânat, nu? Ce tânăr încăpățânat!
Păcat că pleacă tocmai în Venezuela.
Climat tropical, șerpi veninoși.
Fiare sălbatice.
Păianjeni uite atât de mari! Climat tropical, umiditate mare.
Malarie.
- Ghinionul lui! - Ce v-a făcut?
Mie? Nimic.
O să sfârșească mort.
- Trebuia să-l faceți să se răzgândească. - Eu? De ce?
Nu era o rudă îndepărtată?
Mi l-ați ridicat în slăvi.
Bănuiam că îl plăceați, eram chiar gelos.
Acum pleacă la Tropice, unde e malarie.
Amibe.
Amibele sunt neiertătoare.
Chiar dacă ar supraviețui, ar ajunge o umbră.
El e cel care vrea să plece!
Nicolino! Coboară!
Dă-te jos de pe vapor!
Nu pleca, Nicolino! Coboară!
Dă-te jos de pe vapor, Nicolino! Haide!
Nicolino!
- Coboară! Nu pleca! - Nicolino!
Nicolino!
- Nu pleca! - Nicolino!
Nicolino! Unde ești?
Unde ești?
Dă-te jos de pe navă! Haide!
Dă-te jos, Nicolino!
Uite-l!
- La ce te uiți? Ce vrei? - Sofia!
Nu mă atinge! Nu vorbi! Nu vreau să te mai văd.
- Du-te! Pleacă din fața mea! - Sofia.
Ce faci?
- Ce ar trebui să fac? - Du-te după ea!
- Nu are rost. - Ascultă-mă și du-te!
Grăbește-te!
Du-te!
Vă datorez scuze, domnule.
- Pentru ce? - Credeam că nu sunteți bun de nimic.
- Dar nu sunt așa de rău, nu? - Nu.
- Pe curând! - La revedere!
Te văd făcând o faptă bună pentru prima oară.
Bravo! Sunt mulțumit.
- Matteo. - Da, dragule?
Care e cel mai strict ordin monastic?
- De ce întrebi? - Sunt curios.
Avem ordinul cartusian.
Și mai strict, ordinul trapist.
Se salută între ei, spunând: „Frate, amintește-ți că vei muri.”
- „Frapiștii”. - Trapiștii.
Își sapă mormântul zilnic.
Noapte bună!
- Să ai o noapte sfântă, Matteo! - Și tu!
Noapte sfântă.
Frate, amintește-ți că vei muri.
Frate, du-te la culcare.
„A fi sau a nu fi, asta e întrebarea.
Dormind, uitat de toți, sub pământul cleios…”
Minunat!
Ce parfum înmiresmat!
Lavanda Cannavale?
Nu.
Notti d'oriente.
Știi…
„Rugăciunea Fecioarei”?
Desigur. Încă din copilărie.
O cântăm împreună?
Violante!
- Violante! - Antonio!
- Violante!
Tonino!
Mai scutește-mă, Matteo!
SFÂRȘIT
Subtitrarea: Alin Godino