Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Caramella, gdje je zapovjednik?
Otišao se oprostiti od babice.
Kao da ono zadnja nije bila dovoljna! Udana je i već ima dijete!
Čak ni taj besramni…
-Nema veze. Dajte mi torbe. -Hvala.
Moram se seliti u ovim godinama!
Možda napokon nađete muža.
Mogla sam imati puno muškaraca da sam to htjela.
-Odlazite? -Da.
Kad ćemo se opet vidjeti?
Bog dragi zna! Molimo se Djevici Mariji da to bude ubrzo.
Sveti Roko, putuj s nama.
Obrani nas i zaštiti.
Oslobodi nas svake opasnosti, svake nevolje i nedaće.
Dobro jutro.
-Ljubim ruke. -Gdje je zapovjednik?
Oprašta se od te kukavne babice!
Ta ga je žena upropastila!
Mir! Još se želite svađati oko toga?
Ne bi li sad bilo dosta toga?
Ubila bih tu namigušu! Upropastila je mog zapovjednika!
-Istina! Upropastila ga je! -Dosta!
Ne, oče! Što je previše, previše je!
Moj zapovjednik ne bi se umirovio da nije te namiguše!
Evo ga.
-Molim vas, pa nisam političar! -Ne prepoznajem ga u civilu.
-Izgleda obično kao ti. -Hvala na svemu!
-Idete u mirovinu? -Dopust na neodređeno.
Karabinijer nikad ne ide u mirovinu,
no zaslužio sam malo odmora poslije 30 godina.
-Dragi moj velečasni Emidio! -Pardon.
Idi ti, Caramella.
Bio si mi više od prijatelja. Nikad te neću zaboraviti.
Lijepo od tebe.
-Ali čuvaj se. -Čega?
Čuvaj se u Sorrentu. Dosta je bilo ljubavnih pustolovina.
Ah, to su bili dani!
Ma što "to su bili dani"? Tako je bilo iz dana u dan!
-Sretan put. -Hvala.
Hvala svima na svemu!
Oprostio bih se od vas uz nekoliko biranih riječi.
-Nekoliko stihova. -Čujmo ih!
Zbogom, Sagliena moja lijepa
Ostavljam uspomene i veliku sreću
Planine drage, sad moru se vraćam
Ali vas nikad zaboraviti neću!
Bravo!
Bravo! Pjesnik kao uvijek!
Što bi život bio bez malo poezije?
Blažena Marija pratila te dovijeka!
Hvala i zbogom svima!
-Zbogom, gospodine! -Hvala.
Hvala.
-Koliko? -100 lira.
Razboljet ćeš se ako se budeš rastužio svaki put kad vidiš karabinijera!
To mi je bila obitelj, život, sve!
-Stvori novu obitelj i život. -U ovim godinama?
Samo hrabro, mlad si!
Hrabrost i ovčje srce, kako kažu u tvom gradiću.
Sjednimo, Caramella.
Sebičan sam. Nisam te smio povesti sa sobom.
-Nemoj ni razmišljati o tome! -Karte, molim.
MINISTARSTVO RATA KARTA DO NAPULJA PREKO FORMIJE
Bješe nekad.
Ma daj, zapovjedniče!
Ne zovi me više tako.
Dobro, neću. Ali daj se razvedri!
Razmišljaj o povratku kući
i tome kako su ti u Sorrentu ponudili sjajan posao
i postavili te za šefa općinske policije.
Rekao sam ti već da to ne zoveš općinska policija.
-To je metropolska policija -Metropoljska.
Metropolska!
Nije li to isto?
Nikad ne bih bio šef općinske policije. Metropolske bih.
Metropoljska.
-Metro! -Metro!
-Polska! -Polska.
Ideš mi na živce!
Ne misli na to!
-Gledaj lijepo more! -Aha, lijepo je.
Gledaj Vezuv! Nekad je plamtio kao karabinijeri, ali više ne.
Čak se i on umirovio!
Digni glavu. Gledaj u kakvom sam se raju rodio.
Limuni s jedne strane, naranče s druge!
-Limun! -Poslije.
Gledaj nešto. Eno ono!
-Ondje je Kapri. -Tko je to?
Otok snova, otok ljubavi.
Ajme meni!
Ispričavam se.
-Je li to Ischia? -Nije, to je Procida.
-Ischia je odmah iza Procide. -Hvala.
-Nema na čemu. Idete u Sorrento? -Ja. Sorrento.
Njemica?
-Šveđanka. -Šveđanka? Onda smo obitelj.
Ne shvaćam.
Mog oca zvali su don Gennarin Šveđanin.
-Bio je Šveđanin? -To je nadimak. Bio je smiješni konobar.
Volio je lijepe Šveđanke koje bi došle u Sorrento. Shvaćate?
-Ne baš. -Još bolje.
Stigli smo.
-Do viđenja. -Ja sam g. Antonio Carotenuto. Au revoir.
Au revoir.
-Au revoir, madame. -Oui, karusel.
-Au revoir opet. -Pa-pa!
Ustani, Caramella! Doveo sam te u raj!
Vidjet ćemo što ćeš sad izvesti.
Dobro došli u Sorrento!
-Hajde, Caramella. -Ma kud' si navro?
-Dobro došli! -Hvala. Drago mi je što vas vidim.
-Prepoznali ste me? -Naravno!
-Au re-revoir! -Pa-pa!
-Prepoznali ste me? -Iz istog smo gradića.
-Dajte nam prtljagu. -Baš dobro.
Tonino!
Gospođo, gitara.
-Matteo! -Tonino!
Brate dragi!
-Krasno izgledaš! -I ti.
-Ostario sam. -Nisi, Carotenuti nikad ne stare!
Bio si i vječno ćeš biti mladac!
-Cicillo, prtljaga! -Odmah, don Matteo.
-Cicillo! -Caramella, ovo je don Matteo.
Moj brat. Poput oca mi je.
-Zbilja? -Matteo, ovo je Caramella.
-Zdravo. -Poput majke mi je.
-Znamo da riječi ne mogu… -Nije vrijedno spomena.
Lijep je kao don Bosco.
Cicillo, uzmi torbe.
-Malo je mrzovoljna. -Ma zašto?
-Nisam je mogao ostaviti. -Šuti, inače idem kući.
Usudila bi se?
-Šefe, to je to. -Hvala.
-Možemo poći. -Hajdemo.
Sorrento je lijep.
Oprostite, vi ste zbilja don Antonio Carotenuto?
Jesam, na tvojoj usluzi.
-Hvala. Moje poštovanje. -Baš je sladak.
Zašto ga zanima jesam li to zbilja ja?
-Netko ga je poslao. -Tko?
-Gđica Sofia. Pravi se važna. -Tko je ona?
-Želi ostati u tvojoj kući. -Stanarka?
-Ona o kojoj si mi pisao? -Da.
Moja tvrdoglava stanarka. Trebam kuću i gđica Sofia će to morati prihvatiti.
-Na zapovijed, šefe. -Cicillo, hajdemo.
Hajdemo, Cicillo.
Imamo svježe arbune!
Nitko nema svježiju ribu!
Trlje! Žive trlje!
Imam trlje!
Jedite svježu ribu. Klonite se te smrdljive!
Imamo najsvježiju ribu! Nitko nema svježiju!
Smrad osjećate, ali ribu ne vidite!
Naša je vaga najdarežljivija! Svježa riba! Živa riba!
Nije živa, balzamirana je. Nije svježa, uskrsnula je.
Carmela pomoći ću ti da uskrsneš, a onda te poslati u raj!
-Što ti je? -Ma pusti je!
Pusti me!
Aha, da, ne dao Bog da se Vesela Udovica dovede u nezgodan položaj!
Hej, Carmela!
Udovica sam s mrtvim mužem, ali ti si udovica sa živim!
-Aha, čula si me! -Srami se! Vještice!
Meni govoriš? Ma dat ću ti ja! Kakva drskost!
-Kako se usuđuješ! -Ma prestani više! Smiri se.
-Ponašate se kao budale! -Dođite, ljudi! Imamo svježu ribu!
Nitko nema svježiju!
-Ozlijedio si se? -Nije ništa.
-Ne miješaj se u to. -Sve ću ih pobiti.
-Sofia! -Što je?
Sofia!
Što je?
-Taj glavonja je došao. -Da? Evo ti.
Nemojte biti takvi! Nicolino, razgovarajmo kao ljudi.
-Ne želim. -Ma ne budi takav!
-Znaš kakve su žene. -Zašto se on petlja u to?
Titino, zamijeni me.
Bez brige. Svježa riba!
Svježa riba!
-Eno je. -Koga?
Sofia. Tvoja draga stanarka.
Čuvaj se, ta bi i crnog vraga prevarila.
Stani.
Ljubim ruke, don Matteo.
-Don Antonio, ispričavam se. -Sutra ćemo o tome.
Kad god želite.
Uzmite svježu ribu. Ulovila sam je da proslavimo vaš dolazak.
-Hvala. Ne mogu to prihvatiti. -Osramotit ćete me?
-Sutra ćemo razgovarati, ženo draga. -Molim?
Nisam mislio ništa loše.
Priđem vam iskreno, a vi ovako sa mnom?
Sad bi bilo dosta. Čavrljanjem ništa nećemo riješiti.
Došla sam pozdraviti don Antonia.
Baš ste simpatični!
Ako mislite da je moj brat simpatičan...
Itekako. Iako je ovako hladan.
Tad izađite iz stana u koji ste se drsko uselili.
Brat mi je morao naći privremeni smještaj.
-Smiri se. -Istina, ali jadna sam udovica.
-Udovica? -Da.
Nemojte opet o tome! Udovica jeste, ali ne siromašna.
Sorrento je pun kuća i dao sam vam veliki izbor.
Trebam kuću kraj mora.
-I ja. -Čujete?
Dobili smo parnicu protiv vas i deložirat ćemo vas ako sami ne odete.
Znam da imate kameno srce!
Ali vaš brat neće se usuditi!
Don Antonio, sama sam i nezaštićena.
Cijeli dan radim da bih što zaradila.
Na prvi pogled vidim da ste… Kako bih to rekla?
Vidim da ste nesposobni i nemoćni…
da biste naudili udovici.
Niste vi gospodin. Svetac ste!
Na to nitko ne nasjeda!
Moj brat je umoran. Hajdemo.
-Razgovarat ćemo. -Na raspolaganju sam.
Hvala, drugi put.
Idemo, Cicillo.
Don Antonio, iz očaja bih se mogla ubiti!
Svježa riba! I školjke!
Vitamine da i ne spominjem.
Plodovi mora, plodovi ljubavi!
Plodovi srca, plodovi ljubavi.
Plodovi srca su plodovi prevare.
-Što radiš večeras? -Što god hoću.
I ja hoću što i ti. Savršen smo par.
-Svježa riba! -Sofia.
-Ribe! -Sofia.
-Živa riba! -Sofia!
Što je?
Prošećimo se Kupkom kraljice Giovanne.
-Ondje sam ti izjavio ljubav. -Pusti me da radim.
Samo ti radi.
Jako te volim, ali ti ne mariš za mene
Ne marim i nemam namjeru
-Nemaš nekog posla? -Sofia.
Reci da me voliš.
Danas ništa od toga.
A sutra? Tko zna!
Ne tražim puno. Samo maleni poljubac.
Može i osmijeh.
Kao da nikad nisi dobio poljupce i osmijehe!
-Jesam, ali škrta si i šefuješ! -Naravno kad sam ti šefica!
Možeš se moliti da popustim.
Zapalit ću svijeću i nadati se.
-Vidimo se. -Zdravo.
Svježa riba!
Evo nas.
Ovo je kao san! Udišem zrak doma!
Kao da se pomlađujem.
Ne pomlađuj se previše, imat ću problema.
Tonino.
Dođi sekundu.
Tonino, čuj me.
Ovdje ćeš biti gost vrlo ugledne gospođe.
-To si već rekao. -Repetita iuvant.
Cicillo, reci gospođi da dolazimo.
Idem.
Ova ugledna gospođa živi sama.
Sama.
Besprijekorna je i moralna kućanica.
-Primila te iz usluge meni. -Očito.
-I zato što si s Caramellom. -Hvala.
To ne čini za novac.
Učinila je to iz zahvalnosti meni jer samo joj pomogao koliko sam mogao
kako bi prebrodila sentimentalnu krizu.
Sentimentalnu krizu?
Ne bih sad objašnjavao. Samo se ponašaj kao gospodin.
-Što i jesam. -Jest.
Ne želim mornarsko obećanje.
-Što trebaš? -Gitaru.
-Pažljivo s tim. -Tonino.
Obećaj da ćeš se u Sorrentu ponašati
kako dolikuje čovjeku tvojih godina.
Ignoriraj ga.
Kao netko tko vrši javnu dužnost.
-I brat je svećenika. -Dobro kaže.
-Govoriš mi kao djetetu. -Zato što te poznajem.
Ma daj! Promijenio sam se. Život je za mene izgubio sve draži.
Samo životarim. Više nemam iluzija i nezainteresiran sam.
Laže.
Možda čak odlučim nešto vrlo važno.
Možda se povučem među pustinjake.
-Da ne bi! -Ti pustinjak?
Kad ja postanem redovnica!
Razočaraš me kad se šališ o tome!
-Don Matteo, gospođa vas očekuje. -Hvala. Hajdemo.
Koliko?
Recimo 500.
Ovamo.
Ne ispuštajte ga iz vida, osobito kod kuće.
Bez brige, to mi je dužnost.
I obavještavajte me.
-Svaki dan ću biti na misi. -Dobro.
Moje sunce obasjava ti lice
Izvolite ući.
Nikako. Poslije vas.
Dobro jutro.
-Caramella i moj brat. -Gospodin Antonio Carotenuto.
-Gđa Violante Ruotolo. -Ruotolo? Iz Napulja ste?
Nisam. Majka je Švicarka. Nažalost, otac mi je iz Napulja.
Nazuvak, molim vas.
-Nazuvak, Caramella. -Molim vas.
O, Isuse i Marijo!
Izvolite ući.
-Izvolite. -Bože!
Zbilja mi je žao. Ispričavam se.
Uđite.
-Dnevni boravak. -Dnevni boravak.
Čist kao suza! Odmah se vidi da je gospođa…
-Gospođica. -Ispričavam se. Odmah se vidi da je dama.
-I prava kršćanka. -Da, i to se vidi.
-Ovo je gospođina soba. -Gospođica.
Ispričavam se.
-Ovo je gospodinova soba. -Dođi.
Dođi.
Fantastično! Kakva lijepa soba!
Gđica Violante dodala je i klecalo za molitvu.
-Nadam se da ćeš… -Znam dužnosti pravog vjernika.
Hvala, gđice Violante.
Imate sjajnu intuiciju kad je riječ o udobnosti mog tijela,
kao i moje duše.
Dosta mi je ovih nazuvaka!
-Usrdno vam zahvaljujem. -Nema na čemu.
-Ormar? -Ne, vrata. Zaključana.
-Vode u moju spavaću sobu. -Ispričavam se.
Tonino, pogledaj.
-Ako smijem? -Izvolite.
-Kakav pogled! -More!
Došao sam u Sorrento kako bih bio blizu mora.
-Vidite li stabla naranče? -Lijepa su. Ali more!
-Godinama ga nisam vidio. -Tonino.
Strpi se. Ubrzo ćeš dobiti svoju kuću.
-Svoju kuću! -Ali moramo je očistiti.
Tko zna u kavom je stanju poslije te Kirke!
Ispričavam se.
Sorrento, ljubljeni moj Sorrento
-Zbilja je Kirka? -Itekako!
-Kloni je se. -Naravno.
-Prepusti to meni, -Naravno, imaš moj puni pristanak.
Kakav preobražaj! Kao da si iz kraljevske kuće!
Ovo je zadnji put da ovo nosim! Neću izaći iz kuće u ovom!
Ma baš si lijepa. Da vidim.
A gđica Violante, kakva elegancija! Zbilja je krasna. Prava svetica.
-Pobožna kao redovnica. -Vidim, sviđa ti se ta bogomoljka.
Ne vrijeđaj je. Plemenita je. Bogata nasljednica i prava dama.
-Neću ostati ovdje. -Što ti znaš o ženama?
Ponešto znam.
-Pogledaj je. -Jesam. Senzualna je mističarka.
-Čeka te. -Mene?
Natočit će ti malo vermuta. Idem se pobrinuti za plahte.
-Smijem li? -Izvolite.
-Jeste li za aperitiv? -Čašica prije spavanja.
-To se daje onima na odlasku. -Onda je ovo dobrodošlica? Hvala.
-Nešto gorče? -Može, hvala.
Slatkoću tražim drugdje.
-Gđice Francesca, pridružite nam se. -Francesca!
-Već 40 godina zovu me Caramella. -Onda ću vas i ja tako zvati.
-Vidiš to? -Što?
Svetica koju nam je sam Bog poslao. Stavila je tvoju odoru u ovaj ormarić.
Vrlo ste ljubazni.
Ali čemu se praviti važan?
-Dopusti mi to. -Dobro, izvoli.
Ali želim zaboraviti prošlost i zamisliti da mi je tek 20 godina.
Kako pjesnik reče…
Volite, ljudi umorni. Budućnost je sveta Vaš je život lijep. Vaša ljubav slatka
Večeramo za 15 minuta. Ispričavam se.
Što joj je?
To ti kod nje ne pali.
Misliš da tratim vrijeme?
-To je ona? -Da.
U njezinoj spavaćoj sobi je klavir s ovako dugim repom.
Dobro svira.
Ona nije obična babica.
Ma i da je grofica, nije moj tip.
Ljubomoran si.
Caramella, katkad me baš živciraš!
Titino.
Titino!
Titi!
-Zvala si me? -Nisam tebe.
-Ispričavam se, Veličanstvo! -Titino!
Evo me!
Ličilac si?
Jučer sam istovarivao drva. Danas sam ličilac.
Radim kod krojača. A sutra što mi dragi Bog da!
-To ti je život protuhe. -Prijavio si se za ispit?
Jesam, ali 200 drugih protuha natječe se za dva radna mjesta policajca.
A njih bar 50 ima vezu.
-Prepusti to Bogu. -Ionako On odlučuje.
-Kamo ćeš? -U grad.
-Nalaziš se s nekim? -Sad si detektiv?
Vrati se ličenju.
Ispričavam se, Veličanstvo.
-Titino, odlazim! -Idi.
Zapamtio si cijene?
Znaš kako ćeš izvagati?
Naravno. 200 grama za svaki kilogram ribe.
Pokušaj navući na 300.
-Don Salvatore, zdravo! -Pozdrav!
Te njezine oči!
-Trebao bih naučiti kako se radi. -Istina.
Lijepa si kao ruža.
-Slatke usne! -Šuti!
-Svilene su. -Dobro jutro.
Sofia, nema prolaza!
-Jesi li platila prolaz? -Jako si zabavna!
I ti si.
-Evo naše kraljice! -Drag si!
-Otpjevat ću ti pjesmu. -Kakva lijepa koža!
-Sretnik je. -Tko?
-Nicolino Rugalica. -Ma nema on šanse.
Aha. Naprijed!
Oprostite, mislio sam da je Caramella. Dopustite da se ispričam.
-Treba vas neka žena. -Mene?
Želi razgovarati s vama.
Ako želite ostati ovdje, prestanite pozivati takve žene ovamo.
Molim? Nemam ja nikakvu ženu.
-Došla je zbog vas. -Nisam je ja pozvao. Tko je ona?
-Ona koja se pravi važna. -Tko?
Prodavačica ribe.
-Recite joj da ode mom bratu. -Jesam.
-Ne želi otići. -Izbacit ću je.
-Što želite? -Oprostite što vam smetam.
Jučer ste odbili, ali danas me poštedite sramote.
Hvala, ali ne mogu to prihvatiti.
Ovu možete na gradele. Ova je ukusna s majonezom.
Ove bi valjalo ispržiti. Ali što je ovo?
Hvala, ženo draga, ali ne mogu to prihvatiti.
-Opet me pljuskate? -Ne bih vas pljusnuo ni cvijetom.
Došla sam jer želim biti ljubazna, a ne da bih vas uznemirivala.
Ako želite, spakirat ću se i otići.
Zavadila sam se s vašim bratom, ali što bih vama mogla reći?
Pravi ste gospodin, najbolji muškarac u Sorrentu.
-Laskate mi. -Govorim istinu.
Kad sam vas jučer prvi put vidjela, osjetila sam neku magnetsku silu.
Privlačnost.
Sjednite.
-Ne želim smetati. -Nemojte to ni govoriti.
-Dakle, udovica ste? -Niste primijetili?
Odnedavno?
Vrlo odnedavno. I bez djeteta.
-Živite sami? -Sama samcata.
Trebali biste doći u moju kuću, koja je zapravo vaša.
-Vrlo rado. -Vidjet ćete kako je uredna.
Prošli Uskrs sam je okrečila. Izgleda kao dragulj.
-Posjetite me. -Naravno!
Ispričavam se.
-Pozvonili su na vrata. -Pa idi onda.
-Vaša žena? -Nije.
Moja je domaćica. Neženja sam.
-Ma ne! -To vas iznenađuje?
Naravno! Tako ste šarmantan i zabavan gospodin.
Ali ipak sam samac. Možda zato što nisam našao pravu.
-Kako je to moguće? -Još je tražim.
Ljubav koja će me upotpuniti.
Koja nas pretvara u junake, pjesnike, svece, mornare.
Hej, mornaru.
Tvoja odora.
Don Antonio, šarmer ste.
Ljubazni ste.
Šefe.
Moraš poći u Gradsku vijećnicu.
Dobro! Idem!
-Neću više smetati. -Bilo mi je zadovoljstvo.
-Posjetit ćete me? -Može za jedan sat?
Uvijek sam vam na raspolaganju.
-Bacite to! -Zašto? Tako je svježa da još govori.
Smrdi!
Trebam zraka!
-Zraka! -Ispričavam se.
-Vi! -Ma što je bilo?
S tom ženom razgovarate o junacima, ljubavi i svecima!
-Nisam znao da prisluškujete. -Ne prisluškujem!
Nisam mogla ne čuti kad ste bili tako glasni.
-Možda. -Previše govorite.
-To kažem iz naklonosti… -Čisto sumnjam!
Mislila sam na don Mattea.
Zabrinut je za vas. Zato to kažem.
Samo vi dajte.
Jesmo li svi spremni? Samo strpljivo. Bit će zahtjevan jer je bivši karabinijer.
-Evo ga. -Postrojite se.
Gradonačelniče, evo šefa.
Nikako ne zaboravite da higijena mora biti prioritet.
Po-zor!
I turizam mora biti prioritet.
-Gospodin Antonio Carotenuto. -Dobro došli.
Dobro.
-Ima li novosti? -Kakvih?
-Bilo kakvih dnevnih. -Još nisam pročitao novine.
Mislio sam na policiju. Ima li bolesnih, izvještaji…
-Aha! -No dobro, otpust.
-Valjat će unijeti promjene. -Vjerujem u vas. Evo vijećnika.
Higijena.
Promet.
Nabavka hrane.
Majčinstvo i ostavljena djeca.
Obrazovanje.
Zabava.
Pogrebne usluge.
Sanitarna služba.
Turizam.
Cvjetne gredice i vrtovi.
Gospodine.
Gospodine!
Pozdravljam vas u ime vijeća,
koje vam je povjerilo općinsku policiju.
Imamo puno povjerenje u vašu stručnost i osjećaj dužnosti.
U to ime još jedanput vam želim izraziti našu srdačnu dobrodošlicu.
-Bravo. Zahvalan sam vam. -Hvala.
Gospodine gradonačelniče, vijećnici…
Od srca sam zahvalan na ovoj dobrodošlici.
Hvala i što ste poduprli moju ideju
koju sam vam iznio u pismu što sam ga poslao iz planinskoga gradića
te organizirali testiranje za još dvojicu policajaca
koji će se pridružiti metropolskoj policiji koju sad ja vodim.
Hvala i što ste naše policajce
opremili punom odorom za posebne događaje.
Eto.
Sorrentu ću dati što sam 30 godina davao vojsci,
u kojoj sam odano služio
Njegovome Veličanstvu, Duceu i predsjedniku Republike.
-Bravo! -Dobro ste to rekli.
-Nastojat ću… -Što?
Nastojat ću.
Nastojat ću svojim metropolskim policajcima
usaditi osjećaj odgovornosti i dinamizma
koje ću učvrstiti vojnom disciplinom!
Sjajno.
Obuzet tim osjećajima
i puna srca podižem glas u pozdrav gradonačelniku i Sorrentu!
Bravo! Sjajno! Primite moje najsrdačnije čestitke.
Sofia!
Hej, Sofia!
-Što je? -Danas ne radiš? Bolesna si?
-Osjećam se kako hoću. -Imaš slobodan dan?
Radim što hoću, pusti me!
Don Antonio Carotenuto, sjećate me se? Ja sam frizerka Filomena.
Poznavala sam vam majku.
-Sjećam se. -Baš ste zgodni!
Ljubazni ste.
Idem pogledati svoj stan.
Idite, Sofia vas čeka.
-Ide k Sofiji? -Da.
Zašto?
Tko zna!
-Sofia se viđa s vlastima. -Jeste li vidjeli?
Udovica opet prima posjetitelje.
Znaš što kažu za dobar početak.
Sofia je izvan svake sumnje!
Što se to tebe tiče? Nikom drugom to ne smeta.
Ispričavam se.
Tko je?
Prijatelj.
Evo me.
Ma kvragu!
Šefe. Kakva čast!
-Izgledao kao kralj Napulja. -Obična odora.
Raskomotite se.
-Napokon chez moi! -Molim?
Ispričavam se, to je francuski. Napokon sam kod kuće!
Toliko uspomena!
Pokojna majka sjedila je kraj balkona i čekala oca.
A ondje sam ugledao svjetlo!
Smijem li?
Svakako, ovo je vaša kuća.
Moj dragi pokojni stric Nicola.
-Izvolite. -Poslije vas.
Oprostite na neredu, nemam femme de chambre.
-O, francuski! -Oui.
Rekla sam da znam francuski jer sam radila u Excelsioru.
Shvatio sam, ali napuljski mi je draži.
Istina.
-Lijep miris. Istočnjačke noći? -Lavanda Cannavale.
Na svijet sam došao ovdje gdje sad vi spavate.
Kakvo uzbuđenje!
Vaš pokojni muž?
Da.
Moj jadni Pasqualino.
Život i smrt, vječni krug.
Ovdje ga bolje vidite.
Da, prirodnije.
Življe.
Ali kako je umro tako mlad i jak?
Sudbina.
Ah!
Jeste li za čašicu likera?
U ovo doba? Ali vas ne mogu odbiti.
-Znala sam. -Ljudi zbog vas gube razum.
-Dajte! -Zašto se niste opet udali?
Korota ubrzo završava.
A tad?
Tad…
Vidjet ćemo.
Živjeli!
-Sve najbolje! -Hvala.
Nadam se da ćete postati general policije
i imati kuću veliku kao palaču.
-Hvala. -Nema na čemu.
-Sjednite, u svojoj ste kući. -Radije bih hodao.
Od mirisa doma osjećam se…
Dragi moj dom!
Shvaćam vas.
-Ali pokušajte me shvatiti. -Pokušao sam naći rješenje.
Možemo živjeti zajedno. U gradu mnogi stanari žive sa stanodavcem.
-Žive zajedno. -Don Antonio.
Bila bi mi čast kad bismo živjeli zajedno.
Vrlo ste dragi. Ali ovo nije grad.
Udovica sam, a vi samac. Ljudi bi govorkali.
Reći će da sam vam priležnica, a znate što tad slijedi.
-Shvaćam. -Lijepo od vas.
-Ali pomislite kako je meni. -Don Antonio!
Činite sa mnom što želite, samo me nemojte izbaciti!
Nikad vas ne bih izbacio.
Osmjehnite se. Imate krasan osmijeh.
-Dat ćete mi odgodu? -Zašto ne!
To ovisi o mnogočemu. Dopustite da to sagledam sa svih strana
pa ćemo vidjeti.
-Uvijek sam na raspolaganju. -Uvijek ste mi u molitvama.
-Oprostite što vas iskorištavam. -Ma samo recite.
-Ima jedan mladić… -Udvarač?
Nemojte pogrešno shvatiti. Nezaposlen je. Dalji rođak.
Sin je šurjakinje bratića mog oca.
-Prijavio se za općinski ispit. -Za metropolsku policiju.
-Ne, općinsku. -Sad je metropolska.
Dobro. Imaju 200 kandidata za dva mjesta.
Pošast nezaposlenosti.
Svi povlače veze, ali on nema što povući.
Kako se zove?
Nicolino.
Nicola Pascazio.
-Pascazio? Nicola? -Da.
Sve ćemo dati da vam ugodimo.
Don Antonio, svetac ste!
Gđice Sofia!
-Neodoljivi ste! -Prozor je otvoren.
-Istina. Poslije ćemo razgovarati. -Rado.
-Još jedno piće? -Da.
-Želiš ove školjke? -A, šefe.
Ovo je mladić o kojem govorim.
-Dakle, vi ste… -On je.
Ja sam što?
Rekla sam don Antoniju da si se prijavio za ispit.
-Metropoljski. -Polski.
Aha, da.
Da, ispunio sam prijavnicu. Ali to je samo formalnost.
Nemam nikakve veze.
Pusti veze. Misli samo na ispit.
Ja ću ocjenjivati testove.
-Bogu hvala! -Idem sad.
Za odgodu ću pitati brata. On je suvlasnik stana.
-O, mama! -Bez brige, prepustite to meni.
Hvala na ljubaznom i lijepom gostoprimstvu.
Zdravo, mladiću.
-Onda, želiš li školjke? -Da, ali sad idi kući.
Počni učiti.
Ispit je za dva dana.
Don Antonio je obećao da će ti pomoći.
Ne sviđa mi se taj don Antonio.
-Što ti je skrivio? -Jednostavno mi nije drag.
-Meni jest, to je dovoljno. -Sviđa ti se?
Sviđa mi se njegova kuća.
-To ti dopuštam. -To mi dopuštaš?
Ne trebam ja ničije dopuštenje!
Je li to jasno, mladiću?
-Titino, dođi po školjke! -Evo me!
-Ni meni ne treba tvoje dopuštenje. -Onda dobro.
A sad se gubi.
-Sofia. -Da?
-Zaboravi to. -Što da zaboravim?
-Poljubac. -A onaj prije?
-Došlo mi je. -I meni je. Može jedan na bis?
-Dobio si ga. A sad idi. -Još jedan?
-Koncert ovako nikad neće završiti. -Daj da vidim cijeli koncert.
-Drugi put. -Kad?
-Možda na Božić. Idi. -Kvragu!
Mademoiselle!
Bonjour!
Ne prepoznajete me?
Imao sam čast da se upoznamo na vaporu.
Na brodu.
O, ja!
-Kako ste? -Dobro, a vi?
Dobro, hvala. Pukovnik ste?
Comme ci, comme ça.
Pukovnik,
konjaništvo?
Comme ci, comme ça.
-Lijepo vam je u Sorrentu? -Ja!
Moja vila je ondje. Na plaži.
-Sama sam. -Sami ste?
Ja i Kitty smo same.
Jeste li za drink?
Drin-drin?
Ne!
Drink, piće. Martini. U mojoj vili. Sami.
-Aha! Drin-drin, samo nas dvoje. -Ja.
Ustanite, djeco
Tonino!
Žao mi je.
Drin-drin sutra. Svećenik me treba.
Otac?
Ne, brat.
Au revoir do sutra.
Sutra.
Nije prošao ni jedan dan, a već loviš žene.
-Kad ćeš se opametiti? -Što sam učinio?
Ništa! Nikad ništa ne činiš, a uvijek upadaš u nevolje.
-Sad sa strankinjama? -Bio je to slučajan recontre.
-Recontre? -Slučajan susret. Običan pour parler.
Comme ci, comme ça.
Ma dosta francuskog! Zaboravit ću latinski!
-Hajde. -Ovakva gužva zbog malo francuskog?
Ne, nešto ti želim pokazati.
Uđi.
Gđice Violante. Ljubim ruke. Zdravo i tebi, Caramella.
Šefe, jako si zgodan! Nije li?
Jest.
Vrlo ste ljubazne.
Želite li mi se pridružiti? Postim poslije mise.
Gđice Violante, može kava?
Znate da ne pijem kavu. Ali uzet ću keks.
Tonino, ti si pun vrlina.
Istina je. Pun vrlina.
-Pecivo? -Ne, hvala.
Evo. Ovaj sam ti dokument htio pokazati.
-Danas je možemo deložirati iz stana. -Čekaj.
-Obavijestio sam podvornika suda. -Polako.
Kako to misliš?
-Deložiranje je gadan čin. -Gadan?
-Nisi li htio živjeti kraj mora? -Jesam, ali nemojmo nagliti.
Pod uvjetom da mi gđica Violante dopusti da još budem u njezinoj lijepoj kući.
Ostanite koliko želite.
-Dobro, odgodit ćemo. -Hvala.
Hvala. Vrlo ste ljubazni.
-Svetica je. -U to nikad nisam sumnjao.
-Ispričavam se, moram ići. -Odlazimo?
-Vi ostanite. Niste se ispovjedili. -Otići ćete sami?
-Šefe, idi s njom. -Ako mi omogući tu čast.
-Svakako, ako ovisi o meni. -Zdravo, Matteo, Caramella.
Kakav krasan par.
Tonino bi se morao skrasiti.
Dugo se već molim za to.
-Znam. -Mora se opametiti.
-Pravi je zavodnik. -Znam.
-I njegov otac je… -Znam.
I njegov djed. Bik Sorrenta.
Baš je mirno i tiho.
Kao da sam u drugom svijetu kad vidim ovaj raj.
Drukčiji svijet, tako opojan i grešan,
u kojem dušu možeš uzvisiti poezijom.
-I molitvom. -Svakako, molitvom.
I ljubavlju.
Pravom ljubavlju, koja ništa ne traži i ne očekuje.
Ljubav dvije srodne duše koje se upoznaju, pogledaju i kažu:
"Sve dok živim, a i poslije toga, ovo je ljubav, gđice Sofia."
Kakva Sofia? Zovem se Violante!
Oprostite, ne znam zašto sam…
Ja znam. Evo vaše Sofije.
-Na vrijeme za spoj. -Nemam nikakav spoj.
-Ispričavam se. -Zašto odlazite?
Slatkorječiv ste vrag!
-Tražila sam vas. -Što je?
Čula sam za izbacivanje iz stana.
Rekao sam Matteu da to odgodi i da ćemo to riješiti.
Hvala, don Antonio!
Onda? Kad ćemo…
-Ne možemo o tome ovdje. -Uvijek sam na raspolaganju.
Razgovarajmo o tome negdje gdje nas nitko neće vidjeti.
Imate pravo.
Mogao bih doći u suton
i popiti ukusnu šalicu kave u vašem ugodnom društvu.
Bila bi mi čast.
Ali cijela zgrada već govorka o onome jutros.
Baš tužno.
Hajdemo onda ovako. Nađimo se u 5 kod Kupke kraljice Giovanne.
Ondje je romantično i nema znatiželjnika. Može?
Ako se vama sviđa, pristajem.
Vrti mi se kad vas vidim!
-Don Antonio! -Onda, vidimo se?
-Zdravo. -Ljubim ruke.
Šefe!
Gradonačelnik vas treba.
Imam neodgodivu dužnost.
Reci mu da me nisi mogao naći jer sam otišao u Vico Equense.
Ali budi taktičan.
Bez brige. Čemu bijela odora?
-Kitty! -Što te briga?
Zdravo.
-Pukovniče! -Bonjour!
Tražim Kitty.
Pobjegla je. Moja kujica se tjera.
Žao mi je, na dužnosti sam. Sad zapovijedam.
Kujica traži partnera. L'amour, madame! L'amour!
-To je ljubav. -Kitty!
Ljubavi moja, kamo si otišla?
Posudi mi dalekozor.
-Tražiš Sofiju? -Da.
Eno je.
-Je li pošla sama? -Sama.
Zašto?
Kad žena ode sama, zove je ljubav.
Sofia!
-Da vam pomognem? -Ne, skočit ću odavde!
Bez ičije pomoći!
Lako je to reći.
Trenutak.
Trenutak. Evo me odmah.
Sofia!
Ali ne skačite pred rudo.
Za ženu poput vas treba biti brz.
-Smirite se. -Aktivan sam kao vulkan!
Ostanimo ovdje, romantično je.
Ovdje jednostavno moraš biti pjesnik. Barka, more, suton…
I vi. Vi, sireno moja dražesna.
Sireno dražesna od mora i soli, Moja duša, moje srce te voli
Sireno što mamiš glasom veselim, Samo tebe volim i želim
-Što je s obećanom odgodom? -Dobit ćete je.
-Ne kvarimo poeziju. -Završit ću na ulici.
-Dovoljna je moja riječ i rukovanje. -Vaša riječ?
-Dokument bi pjevao drukčiju pjesmu. -Sad moje srce pjeva!
Dokument će pjevati sutra. Sve ćemo to zapisati.
-Sad uživajmo u obliviu. -Ha?
Oblivio. Sjednite.
-Oblivio, Sofia. -Što to znači?
Zaborav svega drugog, kao da je sve to samo san.
Sireno dražesna od mora i soli, Moj duša, moje srce te voli
Zašto niste postali pjesnik?
Sudbina. Možda nikad nisam bio sa ženom koja bi me nadahnula.
Ali sad jasno vidim sudbinu.
I više od toga, dirate je.
Danas su i svećenici kao turisti. Pobjegnimo ovuda.
-Raziđimo se radije. -Čekajte. Otići će.
Ovdje je idealno.
Gradonačelnik!
Ajme! Tražio me!
Ovo je loše.
-Bilo bi mudro… -Da odem. Ali što ćete vi?
Vidjet će me ako pođem s vama.
Trebao me nešto hitno.
-Idite vi. -Vidimo se sutra.
-Posjetite vi mene. -Vidimo se. Kakva šteta!
Hvala.
Vidite kako je ovo lijepo?
Spustimo se još.
Pogledajmo izbliza taj prirodni amfiteatar.
Pazite, sklisko je.
Pazite da ne završimo u vodi.
-Ovdje je malo grubo. -Vidim.
Polako.
Evo nas.
Kao što vidite,
rimski patricij Polije Feliks ovdje je izgradio vilu.
Pomno izgrađeni cigleni zidovi još stoje.
Prema legendi je kraljica Giovanna…
Sjednite.
Kraljica je voljela ovo mjesto,
koje je danas postalo omiljeno utočište ljubavnika.
-Imate li vatre? -Izvolite.
-Hvala. -Zaboga!
Nažalost,
ovo krasno more ovdje zatrovano je brodskim otpadom
i gradskom kanalizacijom.
Samo polako, evo me.
-Sve u redu? -Sve je dobro.
Stražario si?
Gdje si bila?
Kako se usuđuješ?
Prestani! Gdje si bila?
Idem kamo hoću. Nikom ne polažem račune, a najmanje tebi!
Neću trpjeti takvo ponašanje!
Pogriješio sam što sam se zaljubio u tebe.
Onda nađi drugu.
Pazite, Ekscelencijo. Ovuda se nije lako pentrati.
-Aha, dobro. -Auf Wiedersehen!
Auf Wiedersehen!
Kitty!
Jadni psiću.
Pustit ću te unutra.
Jadni psiću.
Kitty!
Mademoiselle! Spasio sam je!
-Hvala. Našli ste je u moru? -Da.
U moru, samo što se nije utopila.
Jadnica je išla…
Hvala! Prijatelj ste.
Ali posve ste mokri! Drink?
-Drin-drin? Rado! -Tonino!
Kakva gnjavaža.
Idite. Brzo.
Do sutra.
Hvala za Kitty.
Što si učinio?
-Spasio psa. -Ne!
-Pusti spašavanje meni. Ovo ne može ovako. -Da, kao sjena si mi.
-Kako samo sve znaš? -Bog me prosvjetljuje!
Nisi bio kod kuće zato što bio s njom! Pogledaj se!
Tonino, kad ćeš se upristojiti?
30 godina sam trpio vojni život!
Onda je sad vrijeme za odmor. Ostario si.
Ja? Mlad sam i pun snage!
Ma idi u krevet!
-Ići ću u krevet kad se meni ide u krevet! -"Bogovi izlude one koje žele uništiti."
-Znaš li što to znači? -Ne.
-I ne zanima me. -Trebalo bi.
To znači da Bog oduzme razum
onom za kog misli da srlja u propast, a to si ti.
-Neka bude Božja volja! Laku noć! -Nadam se! Laku noć!
Pogledaj more u Sorrentu
Kakva blaga leže na njegovu dnu
Čak ni oni koji su vidjeli cijeli svijet
Nisu vidjeli ovakvo more
Pogledajte ovaj vrt
I miris ovih naranča
Kakva krasna aroma
Pogađa ravno u srce
Pa kažeš: "Odlazim, zbogom!"
Odlazim od svog srca
Od ove zemlje
Zemlje ljubavi
I mogao bi se ne vratiti?
Ali ne ostavljaj me
I ne ispunjaj mi srce tugom
Vrati se u Sorrento
I daj da preživim
-Napokon! -Dobar dan.
-Uđite, doktore. -Hvala.
-Nazuvci. -Dobro jutro.
-Don Matteo. -Ja ću.
-Što je? -Nazuvci, doktore.
-Ovuda, uđite. -Što je taj mladić učinio?
Ne znam, jako je bolestan.
-Znala sam. -Zbilja je bolestan.
-Tiho. -Što mu je?
-Naprijed! -Čuj taj glas!
-Dobro jutro. .'Jutro.
Evo liječnika.
Tonino, što je? Kako si?
Dobro jutro.
-'Jutro. -Upoznali smo se, vijećnik sam.
-Za higijenu, sjećam se. -Da vidimo što je.
Ma ništa. Žene pretjeruju.
Prije odlaska u krevet osjetio sam bol u bubrezima.
Prestani, Matteo!
Ujutro sam naivno rekao ženama da me zaboljelo.
-Nema vrućicu. -Bogu hvala!
-Ovdje me zaboljelo. -Da vidimo.
-Tonino. -Eto.
Što bi to moglo biti?
-Došao je kući mokar do kože. -Plivao je odjeven?
Morska pustolovina.
Ništa strašno.
-Križobolja zbog hladnoće. -Vidimo se, dragi!
-Za ljekarnika. Neka ne ustaje. -Tvrdoglav je.
-Istina. -Ali zdrav je kao dren.
Nemojte mu to reći, inače će još više divljati. Hvala, doktore.
-Nema na čemu. -Dragi moji.
Svi moramo surađivati kako bismo mu pomogli.
-Dat ćemo sve od sebe. -Svetica ste.
-Idem u ljekarnu. -Brzo, Caramella!
Neka ostane u krevetu.
-Vražji nazuvci! -Dođite, doktore.
Do viđenja.
Naprijed.
-Gdje je on? -Ovdje sam.
Ne okrećite se još. Sad možete.
-Poludjeli ste? Natrag u krevet! -Ne mogu, imam posla.
-Kakvog? -Ispit za nove policajce.
-A onda u 10 h… -Što u 10?
-Važan sastanak. -Odgodite ga.
Važan je, ali hvala na brizi.
-Briga za bolesne akt je milosrđa. -Predobri ste.
-Ovdje sam kao sestra milosrdnica. -Junačke redovnice s bijelim krilima!
-Malo me štrecnulo. -Zaboravite bijela krila.
-Dopustite da pomognem. -Kako?
-Masažom. -Masaža? Tim ručicama?
-Dosta besmislica! Lezite. -Odmah.
-Boli li? -Ne.
-Što je? -Škaklja. Ali nastavite.
-Boli li? -Boli kao sam vrag!
-Blagoslovljeno ulje. -Blagoslovljen sam.
-Boli li? -Ne.
-Imate magične ruke. -Ma što to govorite!
-Već ste imali problema s križima? -Jesam još u vojsci.
Što sam sve pretrpio da bih postao zapovjednik!
Disciplina, služba, vrućina, hladnoća, kiša, nadziranje, pucnjava.
-Jučer ste nadzirali pod vodom? -Da, patrolirao sam duž litice.
-I tražili prodavačice ribe. -Vidim da sam ja pod nadzorom.
Pola grada govori da ste s njom.
Prodavačica ili grofica, ne marim za društveni status.
-Demokrat sam u potrazi za iskrenošću. -Aha, iskrenost.
Imate pogrešno mišljenje o meni, ali jednog dana ćete shvatiti.
Vuk dlaku mijenja…
Ali dlakav je muškarac pun vrlina!
JAVNI ISPIT
-Francesco Maddalena. -Onda?
-Sumnjam. -A Nicolino?
-Unutra je sa šefom. -Primit će ga.
-Zašto? -Zbog Sofije.
-Što ona ima s tim? -Ne znaš?
Šef se zaljubio u nju. Vidjeli su ih kod Kupke kraljice Giovanne.
-Što je onda Nicolino? -Rogonja.
Gennaro La Monica.
A sad prometni znakovi. Koji je ovaj?
-Zabranjen prolaz. -Kome?
Otkuda da ja to znam?
A ovaj?
Truba.
Razgovarajmo o moralnom ponašanju.
Ako patroliraš na plaži i vidiš ženu u bikiniju…
Što je bikini?
Dvodijelni kupaći. Što ćeš učiniti?
A što bih? Odmjerit ću je.
Ma kako to misliš? Kazna.
Kakva kazna?
-Za prekršaj. -Čiji?
-Žene u bikiniju. -Isuse! Zašto?
Jer su dopušteni bikiniji samo određene veličine.
-Moram ga izmjeriti? -Ne lupetaj!
-Onda idem. -Ne budi još i neposlušan!
Ponavljaj za mnom. Dajem kaznu.
-Dajem kaznu. -Za.
-Prekršaj.
-Žene.
-U bikiniju.
-Da!
-Bravo! -Bravo.
-Evo me, šefe! -Ja sam!
-Pečatirani dokument. -Bravo!
-Pero i tintu. -Idi u trgovinu kad završiš.
Sofia.
Ako don Antonio danas ne potpiše odgodu, nemam više posla s tobom.
Bez brige, potpisat će.
Evo ga.
Sofia! Prošao sam ispit!
Krasno! Drago mi je.
-Vidimo se poslije. -Hajdemo.
-Idi s njim. -Sofia.
-Više nisam protuha. -Nisi.
Šef je rekao da imam karijeru, plaću i društveni status.
-Znam, poslije ćemo o tome. -Ako smijem?
Šefe!
Šefe, uđite.
Hvala na lijepoj vijesti. Vidimo se sutra.
Uđite.
Pustio sam ga da prođe zbog vas. Bit će sjajan policajac.
-Znam. -Disciplina i svakodnevno obrazovanje.
Rođeni ste vođa.
Ovo je dokument za produženje. I pero. Molim vas.
Svakako.
Sjednite.
-Jeste li za kavu? -Jesam, hvala.
Kad biste mi mogli čitati srce!
-Jednu, dvije? -Dvije.
Kad biste mogli pročitati osjećam!
Znam čitati.
Zapitao sam se što tražim.
-Možda pero? Evo ga. -Ne, Sofia. Tražim ljubav.
Ali ne samo ljubav. Intimnost sa ženom poput vas.
Već 30 godina sam putujem svijetom.
Za tim žudim. Za obitelji i djecom, Sofia.
-Recite da to nije san. -Nije.
Nije san.
-Zbilja? -Da.
Nemamo svi veze! Cicillo!
Nisi s ljubavnicom tih glavešina
koja se s njima ljubaka na obali!
Dosta te drskosti! Prošao sam zato što sam učio!
Sofia te podučila?
-Ušutkat ću je! -Ne, Sofia.
-Carmela! -Da?
Dobit ćeš lekciju po nosu!
Dođi ako se usudiš!
Doći ću kad budem htjela.
Ma da! Ne želimo ometati ugodni razgovor s don Antoniom!
-Ma čuj ti… -Dosta.
Uđite.
-Zaslužuje batine. -To vam je ispod časti.
-Možda, ali oboje nas je uvrijedila. -Ne slušajte ih.
Ne slušam.
Hoćete li ovo potpisati ili ne?
-I tisuću puta. -Onda dajte.
-Sve moje je vaše. Obožavam vas. -Čast mi je, ali potpišite.
-Obožavam vas. -Aha.
-Tko je? -Don Peppino.
-Koji don Peppino? -Sudski poslužitelj.
-Dođite drugi put. -Ne mogu.
-Sad mi nikako ne odgovara. -Otvorite, inače zovem karabinijere!
Otvorite.
-Žalim, ali moram vas deložirati. -Molim?
-Deložirate me? -Da, vas.
Ovo je presuda.
Ako ne pođete mirno, pozvat ću policiju.
-Don Antonio, izdali ste me! -Ja?
-Toliko ste okrutni? -Izbacili biste jadnicu?
-Zaboga! -Nisam to očekivala od vas.
-Tek tako je izbacujete! -Nemate srca!
-Nasilnik! -Strahota!
-Da! -Strahota!
-Ne možete joj progledati kroz prste? -Ne, mora otići do večeras.
-Obavite svoje. -Dobro.
Vidjet ćete da je obećanje don Antonia obećanje gospodina! Idite sad!
Van!
Ovo je nalog za deložaciju.
Gubite se!
Van! Predstava je završila!
Van!
Zašto plačeš?
Šef je čovjek od riječi. Pomogao mi je da prođem.
Dat će ti odgodu.
-Zašto plačeš? -Ne gnjavi me! Gubi se!
Obriši suze iz tih lijepih očiju.
Imaš don Antonija pod kontrolom. Jučer ste bili u Kupki kraljice Giovanne.
Gdje ćete se danas naći?
Tako mi zahvaljuješ?
Nego što, da ti podignem spomenik?
Znaš što? Lažljivica si i izdajica!
Van!
Vesela udovica!
Van!
Da! Znaš li što si ti?
Spletkarica i vrtirepka!
Van!
-Isuse i Marijo. -'Jutro, gđice Violenta.
Bože, smiluj se.
Isuse, Josipe, sveta Ana i sveti Joakime, mužu njezin.
Bože, smiluj se.
Tonino, razmisli o tome! Bar jedanput razmisli o nečem!
Oduvijek to činim! Misliš da sam lud?
Misli na svoj položaj. Što će ljudi reći?
Nije me briga za ljude. Draga mi je Sofia.
-I ja sam njoj. Bit će moja. -I to je to.
Bit će mi žena.
Ma ti si lud!
Svejedno, bit će mi žena.
Sjedni.
Slušaj me.
Razmisli. Zaboravi Sofiju. Ne misli na nju. Nemoj upasti u bezdan.
Sofia mi je draga. Volimo se.
-Od tebe je mlađa 30 godina! -Srce ne poznaje godine.
Srce joj neće biti dovoljno.
Znam što činim i što mogu.
-Ona je provokatorica! Sirena! -Znam se nositi s tisuću takvih.
-Uobražen si. -Ono sam što jesam.
-Znam, ali dužnost mi je… -Koja dužnost? Nisam maloljetan.
-Ovdje gore jesi! -Dobro!
Možda, ali sad nema povratka.
"Bogovi izlude one…"
Želim propast. Neka tako bude.
-Lijepa gđo Sofia. Sjednite, -Ne, hvala.
Krasni ste!
-Dobro jutro, šefe. -Šefe!
-Dobro jutro. -Sve je sređeno.
-Hvala. -Izvolite.
Hvala.
-Trebam vas nešto. -Kad završim s njom.
-Uđite. -Hvala.
Izvolite.
-Oprostite što sam došla. -Ma sve u redu.
Opozvao sam bratovu odluku i ukinuo deložaciju.
-Jeste li zadovoljni? -Hvala.
Čim smo se upoznali rekla sam vam da ste svetac.
-Ali to nije kraj problema. -Zašto?
Sirota sam udovica. Radim cijeli dan. Gledam svoja posla i kući dođem umorna.
Znam, divna ste žena.
U, kako ste lijepi!
Da.
To vam jako dobro stoji!
-Šteta što vas tad nisam upoznala. -Da.
To je bolna rana?
Zato još više patim. Vojska mi je bila sve.
Žao mi je, nisam znala.
Znači li to krasno žaljenje da sam vam bar malo drag?
Don Antonio, nesretnica sam.
Počelo je blaćenje.
Govorkat će o našoj sreći.
Bratu sam rekao da se kanim zaručiti s vama.
-Što je rekao? -Kao uvijek. "Razmisli."
-Ali srce razmišlja svojom glavom. -Svjetski ste čovjek.
S udovicom se možete zaručiti samo ako ćete je ženiti.
I hoću.
Sofia.
Udajte se za mene.
Čekam.
Bez daha čekam da čujem slatku riječ pristanka s tih usana.
Gđice Sofia Cocozza,
uzimate li za muža gospodina Antonia Carotenuta?
-Reći ću vam sutra. -Zašto ne danas.
-Sutra je kraj korote. -Ali smatrajte da smo zaručeni.
Ako vas to veseli.
Večeras ćemo proslaviti?
-Čekam vas večeras. -Naravno.
-Zabavit ćemo se. -Dopustite.
Hvala.
-Ljubim ruke. -Nicola Pascazio.
-Gospodine. -Dođi.
Sad će te izmjeriti za odoru.
Nema potrebe.
Odbijam posao.
Zašto?
-To znate bolje od mene. -Trenutak.
-Ne trpim takvo ponašanje. -Ponašam se kako želim.
Nema pravo!
Duguješ mi objašnjenje.
-Ne moram objasniti, -Ništa ne znam. Naređujem da mi kažeš!
-Nemate vi što naređivati! -Uhitit ću te zbog nepoštivanja!
Ma koga ćete vi uhititi?
Vi ne poštujete mene! Udvarate se mojoj ljubavnici!
Očijukate sa ženom koja bi vam mogla biti kći.
Van odavde!
-Što radiš? -Ne diraj me!
Možda jesam siromašan i nezaposlen.
Ali ne stidim se toga jer sam častan.
Ne plačite. Samo ćete uzalud smočiti lice.
Caramella, što da radim?
Oprostite, ali blesavi ste.
-Nije me briga što govorite. -Dođite.
Obrišite suze i pogledajte se u zrcalo.
Pokažite se.
U toj odjeći grozno izgledate. A pogledajte ta ramena.
Te ruke i lijepe, okrugle grudi.
Poput Rafaelove Venere!
Šef bi se onesvijestio kad bi vas vidio.
-Dosta! -Kunem se!
Da se vratimo u gradić li da zaplešemo?
-Ako mene pitate… -Izvolite.
-Sjednite. -Dobra večer.
Dobra večer.
Pjevaj, molim te.
Ne znam ovu pjesmu.
-Ne? -Erika! Kako si?
-Drago mi je što te vidim! -I meni što vidim tebe!
Dobro izgledaš.
Jesi li ribar?
-Nisam. -Ne? Čime se baviš?
Ničim. Odlazim.
Odlaziš? Daleko?
Da. Daleko.
Šefe, da zaplešemo ovaj mambo?
Što je mambo?
Brazilski ples.
Gradonačelniče, pogledajte!
Ispričavam se!
-Fantastično! -Hvala.
-Krasno pleše! -Ni on nije loš.
Pukovniče dragi! Kako ste?
Nisam pukovnik.
Dođite za moj stol.
Rezervirali smo ovaj, žao mi je.
Vaš kći? Lijepa je.
Na vas je, ha?
-Nije mi kći. -Zaručena sam za šefa.
-Ispričavam se. -Rien.
Plešite sa mnom, ako vam zaručnica dopušta.
Ma naravno. Samo ti izvoli, srce.
-Lijepo od tebe. Hajdemo. -Hvala.
-Što ćete? -Sladoled sa šlagom.
-Pitajte njega što će. -Već su me uslužili.
Smetam ti?
-Ne. Ostani. -Hvala.
-Nema na čemu. -Ljubazna si.
Drago mi je.
Još bolje, možemo se pozdraviti.
-Ne počinji opet. -Što? Gotovo je.
Došao sam se pozdraviti. Odlazim.
Kamo?
U Venezuelu.
Kad odlaziš?
-Sutra. Idem brodom u Napulj. -Ma vidi sad ovo!
Za to si stručnjakinja.
-Zbogom i sretno. -Očekujem svadbene bombone.
Ispričavam se.
Sofia!
-Što je bilo? -Ne vidite da sam zamrljala haljinu?
-Želite se preodjenuti? -Radije bih otišla kući. Umorna sam.
Tako iznenada? Što je bilo?
Umorna sam, glazba mi smeta. Tužna sam.
Sutra će biti godišnjica Pasqualinove smrti.
Počivao u miru.
-Laku noć. -Otpratit ću vas.
-Ostanite. -Samo do ulaznih vrata.
Bilo bi mi draže da se zabavite.
Kako bih se zabavio bez vas?
-Bolje mi je samoj kad sam ovakva. -Kakva?
Nervozna sam. Dobar provod!
Generale!
Nisam ni general ni pukovnik.
Nemojmo o tome.
Ali što se dogodilo? Tužni ste?
Tako, tako. Moram razmisliti.
Aha, shvaćam. Sad vam ja smetam.
Mademoiselle.
-Ja! Ispričavam se. -Samo vi izvolite.
Laku noć.
Šefe.
Došao je onaj Nicola Pascazio.
-Da mu kažem da ode? -Da.
Dobro.
Šef želi da odeš. Nema smisla da tratiš vrijeme.
-Nema šanse? -Nema. Idi kući.
Nicola Pascazio!
Dođite.
Došao sam po dokumente koje sam donio s prijavom.
Za putovnicu.
-Odlazite? -Da. U Venezuelu.
Odmah.
-Evo. -Hvala, šefe.
Čekajte. Zbilja želite otići?
Da, šefe.
Čujte, Pascazio…
I ja sam pogriješio kako vi sad griješite.
Zbog ljubomore sam otišao u karbinijere. I vi želite otići?
Moram otići. Previše volim Sofiju.
A ona?
Voljela vas je prije nego što sam…
Don Antonio, Boga mi!
-Ma dajte! -Sofia i ja dugo hodamo.
Zbog stana i mog posla glumila je da ste joj dragi.
To sam odavno shvatio.
-Nisam se zavaravao. -Bio sam ljubomoran i uvrijedio je.
-Naljutila se i… -Tres!
-Ali oprostit će ti. -Poznajem je.
Neće. Titino je sinoć pokušao. Jutros je moja teta pokušala.
Uzalud. Ali ima pravo. Jako sam je uvrijedio.
-Oprostit će mi samo ako se ubijem. -Onda dobro.
U očaju valja biti očajno lukav.
Sjedni. Danas ćeš i ti imati što slaviti.
-Uzmi pero i papir. -Ne ide mi dobro pisanje.
-Diktirat ću ti. -Dobro.
Draga.
Ne. Voljena.
Ne, previše knjiški.
Sofia moja.
Bez moja. Sofia. Zarez. To zvuči dramatičnije.
Nepravedno sam…
Ne!
Nepravedno, a ne neprovidno!
Sjednimo ovamo.
-Zašto ste me doveli ovamo? -Da zaboravite na probleme.
-Želite li sladoled? -Želim.
-Konobar! -Da, gospodine?
-Dva sladoleda. -Odmah.
-Gđice Sofia, ljubim ruke. -Šefe, uživajte.
Zdravo, Nicolino! Sretan put!
I čuvaj se. Piši.
-Jeste li se pozdravili? -Sinoć.
Jadni mladić.
Trči.
"Sa žaljenjem za izgubljenom ljubavi,
najljepšom ženom kakvu više nikad neću naći.
Zauvijek tvoj voljeni Nicolino."
Dobro.
Vrlo tvrdoglav mladić.
Šteta što odlazi u Venezuelu.
Tropska klima, zmije otrovnice.
Divlje životinje.
Ovoliki pauci. Tropska klima i velika vlaga.
Malarija.
-Šteta za njega. -Što vam je skrivio?
Meni ništa.
Ondje će poginuti.
-Trebali ste ga odgovoriti od toga. -Zašto?
Nije li vam dalji rođak?
Toliko ste ga hvalili.
Mislio sam da vam se sviđa i bio sam ljubomoran.
A sad odlazi u tropsku klimu, gdje čeka malarija.
Amebe.
Amebe ne praštaju.
Čak i ako preživi, od njega će ostati šaka jada.
Pa on želi otići!
Nicolino, dođi!
Siđi s broda, Nicolino!
Ne idi, Nicolino! Dođi!
Siđi s broda, Nicolino!
Nicolino!
-Ne idi! -Nicolino!
Nicolino!
-Ne idi! -Nicolino!
Nicolino, gdje si?
Gdje si?
Nicolino, siđi s broda. Dođi.
Siđi s broda!
Evo Nicolina.
-Što gledaš? Što želiš? -Sofia!
Ne diraj me i ne govori! Nikad te više ne želim vidjeti!
-Idi, makni mi se s očiju! -Sofia.
Što radiš?
-Što bih sad trebao? -Pa idi za njom!
-Nema smisla. -Poslušaj me i pođi za njom.
Brzo.
Hajde!
Don Antonio, dugujem vam ispriku.
-Za što? -Mislio sam da ste beskorisni.
-Ali ipak nisam tako loš? -Niste.
-Vidimo se. -Zdravo.
Prvi put si učinio dobro djelo.
Bravo! Zadovoljan sam tobom.
-Matteo. -Da, dragi?
Koji je najstroži redovnički red?
-Zašto pitaš? -Zanima me.
Imamo kartuzijance.
Još stroži su trapisti.
Međusobno se pozdravljaju: "Brate, ne zaboravi da ćeš umrijeti."
-Frapisti. -Trapisti.
Svaki dan kopaju vlastiti grob.
Laku noć.
-Laka ti noć, Matteo. -Laka ti noć.
Laka noć.
Brate, ne zaboravi da ćeš umrijeti.
Brate, idi spavati.
"Biti ili ne biti, to je pitanje."
"Tako ćeš spavati, posve zaboravljen, pod travnatim tlom…"
Lijepo.
Kakav lijep miris!
Lavanda Cannavale?
Ne.
Istočnjačke noći.
Znate li…
"Molitvu djevice?"
Naravno. Od malih nogu.
Zasvirajmo je zajedno.
Violante!
-Violante! -Antonio!
-Violante!
Tonino!
Matteo, pusti me na miru!
Prijevod titlova: Ivan Zorić