Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Caramella, hvor er marskalen? -Han sagde farvel til jordmoderen.
Den sidste var ikke nok for ham, gift med et barn.
Selv denne skamløse, uduelige…
-Glem det. Ræk mig taskerne. -Tak.
Tænk sig, at jeg må flytte i min alder.
Måske finder De endelig en mand.
Jeg kunne have haft masser af mænd, hvis jeg ønskede det.
-De tager af sted? -Det gør jeg.
Hvornår ser jeg Dem igen?
Når Gud ønsker det. Bed til Jomfru Maria, det bliver snart.
Sankt Rock, rejs med os. Forsvar os, hold øje med os, beskyt os.
Befri os fra alle farer, ulykker og alle plager.
-Godmorgen. -Godmorgen.
-Lad mig, Fader. -Og marskalen?
Han ville sige farvel til den uduelige jordmoder.
Den kvinde! Hun har ødelagt ham for altid!
Rolig. Vil De stadig skændes om det? Synes De ikke, De laver nok tumult?
Jeg dræber den skøre tøs! Hun ødelagde min stakkels marskal!
-Ja! Hun ødelagde ham! -Stille! Så er det nok!
Nej, Fader. Nok er nok.
Den flirt var skyld i, at min marskal trådte tilbage.
Der er han.
-Jeg er ikke politiker. -Han er uigenkendelig i ordinært tøj.
-Han ligner et fjols, ligesom dig. -Tak! Tak for alt.
-Går De på pension? -Orlov på ubestemt tid.
En carabiniere går ikke på pension,
men efter 30 års tjeneste fortjener jeg lidt hvile.
-Kære Don Emidio! -Undskyld mig.
Værsgo, Caramella.
De var mere end en ven. Jeg glemmer Dem ikke.
De er for venlig.
-Men pas på. -Hvad?
Gentag det ikke i Sorrento. Ikke flere romantiske eskapader, punktum.
Mig? Måske i min ungdom.
"I min ungdom"? Snarere hver eneste dag.
-Hav en god tur. -Tak.
Tak for alt, alle sammen.
Jeg byder jer farvel med disse ord… Nogle få ydmyge vers.
Sig frem.
Farvel, min smukke Sagliena
Mange kære minder Vil fylde mit hjerte i det jeg rejser
Kære bjerge, jeg vender nu tilbage til havet
Hvor uforglemmelige I alle vil være
Bravo!
Bravo. En poet, som altid.
Hvad ville vores liv være uden en smule poesi?
Nå, må Jomfru Maria ledsage Dem, nu og for evigt.
Tak, og farvel. Farvel, alle sammen.
-Farvel, sir! -Tak, farvel!
Tak.
-Hvor meget? -Hundrede lira.
Nyhedsmagasiner!
Du bliver syg, hvis du ser trist ud, hver gang en carabiniere går forbi.
Det var min familie, mit liv, alt.
-Byg en ny familie og et nyt liv. -I min alder?
Vær modig, du er ung.
Mod med et fårs hjerte, som de siger i din landsby.
Lad os sidde ned, Caramella.
Jeg er meget selvisk, Caramella. Jeg skulle ikke have taget dig med.
-Stille. Tænk ikke på sådan noget. -Billetter, tak.
KRIGSMINISTERIET BILLET TIL NAPOLI VIA FORMIA
Han findes ikke mere.
Kom nu, marskal.
Gør mig en tjeneste, og kald mig ikke det.
Okay. Men op med humøret, vil du ikke?
Tænk, at du tager hjem,
og Sorrento-kommunen har givet dig en god stilling
som chef for det Kommunalpolitiet.
Jeg har allerede sagt, du ikke skal kalde det "Kommunalpolitiet."
-Det er Metropol-politiet. -Metromol!
Metropol.
Er det ikke det samme?
Jeg vil aldrig lede Kommunalpolitiet. metropol, ja.
Metromol.
-Me-tro! -Me-tro!
-Pol! -Pol!
Du er så irriterende.
Distraher dig selv.
-Se det smukke hav. -Ja … smukt.
Se Vesuv. Der var ild som carabinieri, men ikke længere.
Selv han gik på pension!
Hold dit hoved oppe. Se, hvilket paradis jeg blev født i.
Citroner på en side, appelsiner på den anden!
-En citron! -Senere.
Distraher dig selv. Kom nu. Se der.
-Capri er der. -Hvem er det?
Drømmenes ø, kærlighedens land.
Ih du milde.
Undskyld mig.
-Er det Ischia? -Nej. Det er Procida.
-Ischia er lige efter Procida. -Tak.
-Det var så lidt. Skal De til Sorrento? -Åh ja. Sorrento.
Tysk? Deutsch?
-Nej, svensk. -Nå, svensk. Så er vi i familie.
Jeg forstår ikke.
Mon papa fik tilnavnet "Svenskeren Don Gennarin."
-Var Deres papa svensker? -Et tilnavn! Han var en sjov garçon.
Han elskede smukke, svenske turister, der besøgte Sorrento. Forstår De?
-Nej, ikke rigtig. -Nuvel.
Vi er ankommet.
-Jamen så farvel. -Sir Antonio Carotuneto. Au revoir.
Au revoir.
-Au revoir, madame. -Oui, karrusel.
-Au revoir igen. -Farvel.
-Rejs dig op, Caramella. Vi er i paradis! -Vi får se, hvilke løjer du finder på.
Velkommen til Sorrento!
-Kom nu, Caramella. Lad os gå. -Jeg kommer. Vent lidt, vil du?
-Velkommen, sir. -Tak. Godt at se Dem.
-Genkendte De mig? -Selvfølgelig.
-Au re-revoir du. -Farvel.
-Genkendte De mig? -Vi er fra samme by.
-Giv mig taskerne. Vi klarer det. -Godt.
Tonino!
Guitaren, frue.
-Matteo! -Tonino!
Min kære bror!
-Du ser godt ud. -I lige måde.
-Jeg ældedes. -Nej! Carotenutos ældes ikke.
Du og jeg vil for evigt være unge.
-Cicillo, hans bagage! -Jeg kommer straks, Don Matteo.
-Cicillo! -Caramella, det er Don Matteo.
Min bror, han er som en far for mig.
-Virkelig? -Matteo, hun er fra Caramella.
-Hej. -Hun er som en mor for mig.
-Ja, det er ubeskriveligt… -Lad være.
Han er køn! Han ligner Don Bosco.
Cicillo, tag hans bagage, vil du ikke?
-Hun er en smule gnaven. -Hvorfor?
-Men jeg turde ikke forlade hende. -Stop, eller jeg tager hjem!
Ville du gøre det?
-Chef, alt er klaret. -Mange tak.
-Så kan vi vel gå. -Ja, kom så.
Sorrento er så smukt.
Undskyld mig, er De virkelig Don Antonio Carotenuto?
Ja, til tjeneste.
-Tak. Mange hilsner, sir. -Hvor kært!
Hvorfor ville knægten vide, om det var mig eller ej?
-Nogen har sendt ham. -Hvem?
-Lady Sofia, Praleren. -Hvem er det? Hvorfor?
-Hun ønsker at blive i dit hjem. -Lejeren?
-Hende, du skrev til mig om? -Ja.
Min stædige lejer. Nej, jeg skal bruge huset. Lady Sofia må acceptere det.
-Som De befaler, chef. -Kom så, Cicillo.
Kom så, Cicillo.
Rød snapper! De mest friske findes her!
Der findes ikke fisk, der er mere frisk! Hej!
Rød multe! Levende multe!
Vi har rød multe! Hej!
Spis frisk fisk. Glem de andre stinkende fisk!
Vi har de mest friske fisk her. Ingen slår vores friskhed!
-Hej! -Hej!
Du kan lugte stanken, men du kan ikke se fisken.
Vores vægt er meget generøs. Frisk fisk! Levende fisk!
Mere end levende, balsameret. Mere end frisk, genopstået.
Lad mig hjælpe dig med at genoptå, Lady Carmela, så sender jeg dig i himlen!
-Hvad er der med dig? -Sofia, ignorer hende.
Giv slip!
Ja, det er rigtigt! Gud forbyde, at den glade enke går over stregen.
Hej! Lady Carmela.
Jeg er nok en enke med en død mand, men du er en enke med en levende mand!
-Tag den! -Skam dig! Din rådne skøge!
Taler du til mig? Hvor vover du? Du er ikke så lidt fræk!
-Vover du at kalde mig det? -Stop så. Fald ned!
-Du opfører dig fjollet! -Kom her, folkens! Vi har friske varer!
Der findes ikke friskere fisk.
-Kom du noget til? -Det er fint.
-Bland dig udenom. -Jeg burde dræbe dem.
-Sofia! -Hvad?
Sofia!
Hvad er der?
-Den mægtige mand er her. -Ja? Her.
Kom nu, gutter, gør det ikke. Kom her, Nicolino, lad os tale.
-Jeg vil ikke tale. -Vær fornuftig.
-Du ved, hvordan damer er. -Hvordan blev han involveret?
Titino, du tager dig af det.
Bare rolig. Frisk, levende fisk!
Rød multe! Levende multe!
-Der er hun. -Hvem?
Lady Sofia, Praleren. Din kæreste lejer.
Forsigtig, den kvinde kan narre selve Herren.
Stop der.
Vær hilset, Don Matteo.
-Don Antonio, beklager forstyrrelsen. -Vi taler om det i morgen.
Altid til din tjeneste.
Tag noget frisk fisk, fanget som fejring af din ankomst.
-Tak. Det er for meget. -Fornærmer De mig?
Vi tales ved i morgen … min gode kvinde. -Hvad sagde De?
Hvad nu? Jeg ville ikke fornærme dig.
Jeg giver Dem mit hjerte, og så behandler De mig sådan?
Lady Sofia, det er nok. Vi løser ikke ting ved at sludre.
Sludder? Jeg ville bare hilse på Don Antonio.
Hold nu op, De er så sød.
Lady Sofia, hvis De virkelig synes, min bror er sød…
Det er han. På trods af den kolde skulder.
Så forlad lejligheden, De på arrogant vis bor i.
Min bror måtte finde midlertidig husly til mig.
-Rolig nu. -De har ret, men jeg er en fattig enke.
-Nå! En enke? -Ja.
Begynd nu ikke på enke-tingen igen. De er en enke, men vel ikke fattig.
Sorrento har desuden masser af huse. De fik flere muligheder.
Det skal ligge ved havet, Don Antonio.
-Også her. -Hørte De det?
Lady Sofia, De tabte retssagen. Gå af Dem selv, ellers smider vi Dem ud.
Jeg ved godt, at De har et hjerte af sten!
Men din bror har ikke modet til at sparke mig ud.
Don Antonio, jeg er alene og uden beskyttelse.
Jeg arbejder konstant til dagen og vejen.
Ét kig på Dem fortæller mig at dybt nede … hvordan skal jeg sige det?
At De er ude af stand til … at gøre en stakkels enke ondt.
De er ikke en gentleman. De er en helgen!
Hvem tror De, De narrer? Min bror er træt. Kom så.
-Vi tales ved. -Ja. Til tjeneste.
Tak, en anden gang.
-Kom så, Cicillo. -Af sted.
Don Antonio! I et øjebliks fortvivlelse begår jeg måske selvmord!
Frisk fisk! Levende fisk! Se muslingerne an!
For ikke at nævne alle vitaminerne!
-Havets frugt! Kærlighedens frugt! -Hjertets frugt, kærlighedens frugt.
Hjertets frugt er bedragets frugt.
-Hvad skal du i aften? -Hvad end jeg vil.
Jeg følger dig. Et perfekt match.
-Frisk fisk! Levende fisk! -Sofia.
-Rød multe! -Sofia.
-Levende multe! -Sofia!
Hvad?
Hvad med en tur ved Dronning Joanna-badesøen?
-Husker du? -Lad mig arbejde, knægt.
Værsgo.
Jeg elsker dig så højt Men du er ligeglad med mig
Korrekt Og det ændrer sig ikke
-Har du ikke noget, du skal? -Sofia.
-Sig, du elsker mig. -Det sker ikke i dag.
Hvem ved, måske i morgen?
Jeg beder ikke om meget. Bare et lille kys. Eller et smil.
Som om du aldrig har fået kys eller smil før.
-Ja, men du er strid, og du hundser. -Jeg er chefen, sådan er det.
-Ingen hundser med mig. -Jeg kan tænde et lys og håbe.
-Du må have det, Sofia. -Farvel.
Rød multe! Levende multe!
Så er vi her.
Det er som en drøm. Jeg indånder luften af hjem!
-Jeg føler, jeg bliver yngre. -Ikke for ung, så er jeg i problemer.
Tonino.
Kom her et øjeblik.
Tonino, lad mig fortælle dig noget.
Du overnatter her som gæst af en meget respektabel person.
-Det har du sagt. -Repetita iuvant.
Cicillo, fortæl damen, vi kommer.
-Okay. -Så…
Denne fornemme dame bor alene.
Alene.
Hendes moral og opførsel i hjemmet er eksemplarisk.
-Hun gør mig en tjeneste og er din vært. -Klart.
-Og fordi hun kom med på turen. -Tak.
Hun vil ikke drage fordel.
Hun ville hjælpe mig, fordi jeg hjalp hende med
-at overvinde en seriøs sentimental krise. -Sentimental krise?
Nok om det. Opfør dig som en gentleman.
-Det er jeg. -Ja.
Tonino, et simpelt løfte går ikke.
-Hvad skal du bruge? -Guitaren.
-Vær venligst forsigtig. -Tonino.
Du må love, at du i Sorrento vil opføre dig
som det forventes af en mand på din alder.
Ignorer ham.
Som en, der varetager en offentlig stilling.
-Og med en præst som bror. -Han har ret.
-Jeg er ikke et barn. -Jeg kender dig.
Kom nu! Jeg har forandret mig. Livet har ingen charme længere.
Jeg overlever kun. Jeg er helt desillusioneret, ligeglad.
Han lyver.
En dag træffer jeg måske en vigtig beslutning.
Jeg tror, jeg bliver en pensioneret eneboer.
-Ja ja. -Dig, en eneboer?
-Måske når jeg bliver abbedisse. -Hvordan kan du lave sjov med de ting?
-Don Matteo. Damen venter Dem. -Tak. Kom så.
Hvad er prisen?
Lad os sige 500.
Værsgo.
Slip ham aldrig af syne, især når han er hjemme.
Bare rolig, det er min pligt.
-Og hold mig informeret. -Jeg kommer til messe hver dag.
Åh min sol Skinner på dit … ansigt
Kom indenfor.
Jeg vover ikke. Dig først.
-Godmorgen. -Frue.
-Caramella. Og min bror. -Sir Antonio Carotenuto.
-Lady Violante Ruotolo. -Ruotolo? De er fra Napoli?
Nej nej. Min mor er schweizisk. Det er min far, der er fra Napoli.
Måtterne, tak.
-Måtterne, Caramella. -Venligst.
Åh, Jesus, Josef og den Hellige Jomfru.
Vær sød at komme ind.
-Vær sød. -Du godeste.
Jeg undskylder dybt.
Kom indenfor.
-Her er stuen. -Stuen!
Ren som et spejl. Man kan se, at fruen…
-Frøken, faktisk… -Man kan se, hun er en ægte dame.
-Og en perfekt kristen. -Ja, også det.
-Det er fruens værelse. -Frøknens, faktisk.
Undskyld.
-Her er herrens værelse. -Kom.
Kom.
Åh! Fremragende! Sikke et fint værelse.
Lady Violante sørgede endda for et bord at bede ved.
-Så jeg ønsker og håber, at… -Jeg ved, hvad jeg skal.
Tak, Lady Violante.
De viste udsøgt intuition, da De tilbød komfort til min krop,
men også til min sjæl.
Jeg har fået nok af de satans måtter!
-Jeg takker Dem. -Det var så lidt.
-Klædeskab? -Nej, dør. Låst.
-Den fører til mit værelse. -Undskyld mig.
Tonino, kom og se.
-Må jeg? -Naturligvis.
-Hvilken luft, hvad? Se udsigten. -Havet!
Jeg kom til Sorrento for nærheden til havet.
-Har De set dem? De er appelsintræer. -De er pæne, men havet!
-Jeg har ikke set det i årevis. -Tonino.
Tålmodighed. Du får snart dit hus igen.
-Åh! Hjem, mit hjem. -Men det skal rengøres.
Hvem ved, hvad den troldkvinde har udrettet?
Undskyld mig.
Åh, Sorrento, Sorrento, Sorrento Min elskede
-Er hun virkelig en troldkvinde? -Det kan du tro.
-Hold dig væk fra hende. -Selvfølgelig.
-Lad mig ordne det. -Ja, du har mit fulde samtykke.
Hvilken metamorfose! Du ligner en fra kongehuset.
Det er sidste gang, jeg har det på! Jeg går ikke udenfor sådan her.
Men du ser godt ud! Se, hvor pæn du er.
Men Lady Violante … sikken elegance. Hun er dejlig. En helgen.
-Så from som en nonne. -Så du er glad for den fanatiker.
Fornærm hende ikke. Hun er nobel. En rig arving og en ægte dame.
-Jeg bliver ikke her. -Hvad ved du om kvinder?
En smule.
-Se hende lige. -Hun er sanseligt mystisk.
-Hun venter på dig? -Hvem, mig?
Hun tilbyder dig lidt vermouth. Gå, jeg klarer lagnerne.
-Må jeg? -Kom ind.
-En aperitif? -Til at sove på.
-Det er til, når folk tager af sted. -Så det er et velkomstshot.
-En bitter, måske? -Ja, tak.
Jeg overlader sødme til andre ting.
Frøken Francesca, tilslutter De Dem? -Francesca! Frue.
-Jeg er blevet kaldt Caramella i 40 år. -Nuvel. Så kalder jeg Dem også det.
-Ser du det? -Ser hvad?
Hun er en helgen, som skæbnen førte til os. Jeg fik skabet til din uniform.
Hvor usædvanligt venligt af dig.
Men hvorfor blære dig, Caramella?
-Lad mig nu bare. -Så gør det.
Jeg vil glemme fortiden og fortsætte, som var jeg 20.
Som poeten siger…
Kærlighed, trætte folk. Din fremtid er hellig. Dit liv smukt. Din kærlighed sød.
-Vi spiser om 15 minutter. Undskyld mig. -Hvad er der med hende?
Det virker ikke på hende.
Tror du, jeg vil spilde tid på den fanatiker?
-Er det hende? -Ja.
I hendes soveværelse er der et klaver med så lang en vippearm.
Hun er dygtig.
Chef, hun er ikke din typiske jordmoder.
Om hun så var hertuginde, er hun ikke min type.
Surt show.
Du går mig af og til på nerverne.
Titino. Titino!
Titino.
-Kaldte du? -Jeg talte ikke til dig.
-Beklager blunderen, Deres Majestæt. -Titino!
-Jeg kommer! -Skal du male i dag?
I dag læssede jeg tømmer. I dag maler jeg.
Ved skrædderens hus. Jeg overlader morgendagen til Gud.
-Sådan er en tabers liv. -Fyldte du prøvepapirerne ud?
Ja, men der er 200 tabere, der slås om to stillinger i Kommunalpolitiet.
Og mindst 50 af dem får hjælp.
-Lad Gud om det. -Alt er hans værk.
-Hvor skal du hen? -Til byen.
-Og møde folk? -Hvad er du, en detektiv?
-Gå tilbage til at male. -Jeg undskylder, Deres Majestæt.
-Titino, jeg går nu. -Kom så.
Husker du alle priserne? Hvad? Ved du, hvordan du vejer dem?
Selvfølgelig. 200 gram for hvert kilo fisk.
Godt. Prøv at nå 300.
-Don Salvatore, vær hilset. -Frue.
Se hendes øjne!
-Jeg bør lære at arbejde. -Gør det.
Majs Rose, De er så smuk.
-Søde læber. -Klap i.
-De er lavet af silke! -Godmorgen.
Lady Sofia, De kommer ikke forbi.
-Har De betalt afgiften? -Lady Sofia, De er så sjov.
I lige måde.
-Her kommer Dronningen. -De er så sød!
-Jeg vil synge Dem en sang. -Deres hud er smuk!
-Han er heldig! -Hvem?
-Droslen Nicolino. -Han har ingen chance.
Sådan. Kom ind.
Undskyld. Jeg troede, det var Caramella. Jeg undskylder.
-En kvinde venter på Dem. -På mig?
Ja, hun vil se Dem.
Men hvis De vil blive boende, må invitationer til de kvinder stoppe.
Hvad? Jeg har ingen kvinde.
-Hun ville se Dem. -Det bad jeg ikke om. Hvem er hun?
-Den såkaldte Praler. -Og hvem er så det?
Fiskehandleren.
-Sig, at hun bør se min bror. -Det har jeg gjort.
-Hun vil ikke gå. -Jeg sparker hende ud.
-Hvad vil De? -Don Antonio. Beklager uforskammetheden.
De nægtede i går, men tillad mig i dag.
Tak, men jeg kan ikke tage imod det.
De kan grille den her. Den her er god med lidt mayonnaise.
Og de her bør grilles. Men hvad er de her?
Tak, min gode kvinde. Men jeg må afslå.
-Hvorfor slår De mig i ansigtet? -Ikke engang med en blomst.
Jeg kom, fordi De er venlig, ikke for at bebyrde Dem.
Hvis De ønsker det, så pakker jeg taskerne og går.
Jeg havde et skænderi med din bror, men hvad kan jeg sige til Dem?
DE er en sand gentleman. Den venligste mand i Sorrento.
-Nu smigrer De. -Det er sandheden.
I går, da jeg mødte Dem, følte jeg en slags … magnetisme?
En tiltrækning.
Sid ned.
-Jeg vil ikke presse mig på. -Sig ikke det.
-Så, De er en enke? -Lagde De ikke mærke til det?
En nylig enke?
Så nylig, som jeg kan være. Og en barnløs en.
-Så De bor alene? -Helt og aldeles alene.
-Don Antonio, kom forbi mit hus, som faktisk er Deres.
-Med fornøjelse. -De vil se, hvor ryddeligt og pænt det er.
Jeg fik det hvidkalket sidste påske. Det ligner en juvel.
-Kom nu, kom på besøg. -Jamen selvfølgelig!
Undskyld mig.
-Dørklokken ringede. -Så gå.
-Er det Deres kone? -Hvad? Nej!
Hun er min husholderske. Jeg er ungkarl.
-Det siger De ikke! -Overrasket?
Selvfølgelig. De er charmerende, sjov, en gentleman.
Men jeg er en ensom ungkarl. Måske fordi jeg aldrig fandt ægte kærlighed.
-Hvordan er det muligt? -Jeg leder stadig.
Den slags, som fuldender dig.
Den, der gør os til helte, poeter, helgener, sømænd.
Hej, sømand.
Din uniform.
Don Antonio, De er en charmør.
De er for venlig.
Chef. Tid til at gå mod rådhuset.
Okay! Jeg kommer.
-Jeg lader Dem være. -Nej. Det var hyggeligt.
-Så De kommer på besøg? -Om en time fra nu?
Jeg er altid til rådighed. Farvel, så.
-Smid den ud! -Hvorfor? Den er så frisk, at den taler.
Den stinker!
Luft. Jeg har brug for luft!
-Luft. -Tilgiv mig, oprigtigt.
-Dem! -Hvad er der galt?
De taler om helte, kærlighed og helgener med hende!
-Jeg vidste ikke, De smuglyttede. -Hold op! Det gør jeg ikke.
Det var uundgåeligt, fordi De taler så højt.
-Måske. -De taler for meget.
-Jeg siger det af kærlighed for… -Jeg tvivler.
Jeg mente Don Matteo.
Han er bekymret for Dem. Derfor sagde jeg det.
Vær så god.
Så vi er alle klar, ikke? Vær tålmodige. Han er pertentlig.
-Han kommer. -Gør han? Okay, på række.
Borgmester, chefen er her.
Glem ikke, for Guds skyld! Hygiejne er en prioritet.
Giv agt!
Turisme bør også prioriteres.
-Sir Antonio Carotenuto. -Goddag. Velkommen.
Godt.
-Noget nyt? -Hvilket nyt?
-Dagens nyheder. -Jeg har ikke læst aviserne endnu.
Jeg henviste til politiet. sygemeldinger, rapporter…
-Jeg forstår. -Nå, I er afskediget.
-Meget skal reformeres her. -Javel. Her er rådet.
Hygiejne.
Trafik.
Vareforsyning.
Barsel og forladte børn.
Uddannelse.
-Underholdning. -Begravelser.
Sanitet.
-Turisme. -Blomsterbade og haver.
Sir.
Sir!
Sir, jeg gør honnør på vegne af Rådet,
som betroede Kommunalpolitiet til dig.
Vi har tillid til Deres høje kompetence og pligtsans.
Med det tilbyder jeg dig igen vores mest varme og hjertelige velkomst.
-Bravo! Jeg takker jer. -Tak.
Borgmester, Rådet.
Min hjertefølte taknemmelighed for Deres velkomst.
Og jeg må også takke Dem for Deres støtte til forslaget
i den besked, jeg sendte fra mit seneste hjem i bjergene,
hvor jeg annoncerede en åben prøve i søgen efter to betjente,
der tilslutter sig Kommunalpolitiet, som jeg fremover har æren af at lede.
Og for at sige god for at give korpset
fuld uniform til særlige begivenheder.
Udmærket.
Jeg vil give min Sorrento, hvad jeg gav hæren i over 30 år,
hvor jeg med stor loyalitet tjente
Hans Majestæt, Lederen, og Republikkens Præsident.
-Bravo! -Bravo, godt sagt!
-Jeg vil prøve… -Hvad?
Jeg vil prøve!
Jeg vil prøve at indgyde i mine Kommunal-korps,
en følelse af stort ansvar og dynamik,
bundet sammen af militær disciplin!
Godt.
Det er med disse følelser,
at jeg løfter op i mit hjerte og råber hurra for borgmesteren og for Sorrento!
Bravo! Fremragende. Jeg må rose Dem. Mine mest hjertefølte komplimenter.
Sofia!
Hej! Lady Sofia!
-Hvad vil du? -Ingen arbejde i dag? Føler du dig syg?
-Jeg føler, hvad jeg vil. -Tager du en fridag?
Jeg gør, som jeg vil. Lad mig være!
Nyd en jordbær-granité. Forfriskninger her!
Åh! Don Antonio Carotenuto. Husker De mig? Filomena, frisøren.
Jeg kendte Deres afdøde mor.
-Nå ja! Dem husker jeg. -Gud, De er så flot.
De er for venlig.
Hvis det ikke gør noget, går jeg i min lejlighed.
Gå, Lady Sofia venter på Dem.
-Han skal mødes med Sofia? -Ja.
-Hvorfor? -Øh… Hvem ved?
-Myndighederne er tit hos Sofia. -Så De det?
Enken tager igen imod gæster.
"En god start," som man siger…
Lady Sofia skal ikke mistænkes!
De kan da være ligeglad? Er det fint med Dem, er det for alle.
-Undskyld mig? -Hvem der?
En ven.
Jeg kommer.
Det var sørens.
Chef. Sikke en ære.
-Du ligner kongen af Napoli. -Blot en simpel uniform.
Lad som om De er hjemme.
-Endelig chez moi. -Undskyld hvad?
Undskyld, det var fransk. Jeg mente: "Endelig hjemme i mit gamle hus."
Så mange minder.
Jeg husker, at min afdøde mor sad på balkonen og ventede på far.
Og der … er hvor jeg så lyset.
-Åh! -Må jeg?
Selvfølgelig, det er Deres hus.
Min kære, afdøde onkel Nicola.
-Værsgo. -Efter Dem.
Jeg beklager rodet. Jeg har ingen femme de chambre.
-Åh! Français! -Oui.
Jeg kan tale det flydende, fordi jeg arbejdede på Excelsior.
Det var perfekt, men jeg foretrækker neopolitansk.
De har ret.
-Hvilken duft. Duftlys? -Nej, lavendel.
Jeg kom til verden lige der, hvor De sover nu.
Åh, hvor spændende!
Er det Deres afdøde mand?
Ja.
Min stakkels Pasqualino.
Liv … og død. Det uendelige hjul.
-De kan se ham tydeligere her. -Ja. Mere naturlig.
Mere … livlig.
Livlig.
Men hvorfor døde han så ung og stærk?
-Skæbnen. -Ak!
-Et glas Rosolio? -På denne tid? Men jeg kan ikke afslå Dem.
-Jeg vidste det. -De gør folk skøre.
-Kom nu. -Hvorfor ikke giftes igen?
Min… Sørgeperioden slutter om et par dage.
Og … så?
Så…
…får vi at se.
-Skål. -Skål.
-Held og lykke. -Tak.
Jeg håber, De bliver Kommunalpolitiets general
og får et så stort hus som Kongepaladset.
-Tak. -Det var så lidt.
-Sid ned. Det er Deres hus. -Jeg foretrækker at gå rundt.
Luften i mit hjem gør mig bare…
Mit hjem. Mit kære hjem.
Don Antonio, jeg er med.
-Men sæt Dem i mit sted. -Jeg forsøgte faktisk at finde en løsning.
At bo sammen. I storbyerne, mange lejere og udlejere gør sådan.
De … bor sammen. -Don Antonio.
Jeg ville være glad og beæret ved … at bo sammen.
Fordi De er venlig. Men dette er ikke storbyen.
Jeg er enke, og De en ungkarl. Tænk på sladderen.
På mindre end en dag bliver jeg set som en elskerinde, og så eskalerer det.
-Tak for bekymringen. -Det er sødt af Dem.
-Men tænk på min situation. -Don Antonio!
Gør, hvad De vil med mig, men spark mig ikke ud!
Sparke Dem ud? Aldrig.
Smil til mig. De er så dejlig, når De smiler.
-Så De forlænger mit ophold? -Hvorfor ikke?
Men det afhænger af mange ting, så lad mig se nærmere på det,
og så får vi at se.
-Altid til rådighed. -Nej, bønner. Altid i mine bønner.
-Beklager min uforskammethed. -Selvfølgelig.
-Der er denne unge fyr. -De har en bejler?
Nej, misforstå mig ikke. Han er arbejdsløs, en fjern slægtning.
Søn af min fars fætters svigerinde.
-Han ansøgte til kommunal-politiet. -Til Metropol-korpset.
-Nej, det kommunale. -De er metropol nu.
Okay. Men der er 200 kandidater til to stillinger.
Arbejdsløshedens plage.
Alle trækker i tråde, men min slægtning har ingen at trække i.
Jaså, hvad hedder han?
Nicolino.
Nicola Pascazio.
-Pascazio? Nicola? -Ja.
-Vi vil gøre vores bedste. -Don Antonio, De er en helgen!
-Lady Sofia! -Hvad?
-De er uimodståelig! -Vinduet står åbent.
-De har ret. Vi taler senere. -Med glæde.
-Mere at drikke? -Ja.
-Vil De have disse muslinger? -Åh! Chef.
Han er fyren, jeg fortalte om.
-Så De må være… -Ja.
Jeg må være hvad?
Jeg fortalte, at du ansøgte om politiprøven.
-Metromol. -Pol.
Nå, ja.
Ja, jeg udfyldte papirerne, men … af ren formalitet.
-Jeg har ingen tråder at trække i. -Glem det. Bare tænk på prøven.
-Men… -Jeg er censor.
-Gudskelov. -Jeg må af sted.
Hvad angår forlængelsen, så taler jeg med min bror. Han er medejer.
-Åh, mama! -Sig ikke det. Overlad det til mig.
Tak igen for den venlige og udsøgte gæstfrihed.
Farvel, unge mand.
-Så, muslingerne? -Ja, men gå hjem nu.
Begynd at læse op. Prøven er om to dage.
Don Antonio lovede at hjælpe dig. Men hvis du dumper…
Denne… Don Antonio. Jeg kan ikke lide ham.
-Hvad har han gjort dig? -Jeg er ikke fan.
-Jeg er, og det er nok. -Du kan lide ham?
Jeg kan lide hans hus.
-Det kan jeg tillade. -Hov! Hvad kan du tillade?
Jeg behøver ingens tilladelse, hører du? Er det forstået, knægt?
-Titino! Kom og hent muslinger. -Ja? Kommer!
-I lige måde. -Så er vi kvit.
Forsvind så.
-Sofia. -Ja?
-Glem det. -Glem hvad?
-Kysset? -Hvorfor så kysse mig?
-Fordi jeg havde lyst. -Også her. Hvad med et ekstranummer?
-Det fik du. Gå så. -Endnu et?
-Et til? Koncerten vil aldrig slutte. -Lad mig se hele koncerten.
-En anden gang. -Hvornår?
-Måske til jul. Gå så. -Pokkers.
Mademoiselle!
Bonjour!
Genkender De mig ikke?
Jeg havde æren af at møde Dem på dampskibet.
-På oceanlineren. -Åh ja!
-Hvordan går det? -Fint, og Dem?
Fint, tak. Men … er De en oberst?
Comme ci, comme ça.
Oberst…
Kavaleri?
Comme ci, comme ça.
-Og Dem, alt godt, Sorrento? -Åh ja.
Min villa er der. Strandvilla.
-Alene. -Alene?
Jeg… Misser… alene.
Vil De have en drink?
Drin-drin?
Nej!
Dem, jeg, drink. Martini. I min villa, alene.
-Åh! Drin-drin. Os to, alene. -Ja.
Lad os gå, børn
Tonino!
Désolé. Drin-drin i morgen. Præsten skal bruge mig.
-Fader? -Nej, en gene.
Au revoir, vi ses i morgen.
-À demain. -À demain.
Efter blot en dag, og du leder efter affærer.
-Hvornår bliver du voksen? -Hvad gjorde jeg?
Intet! Du gør aldrig noget! Og dog kommer du altid i problemer.
-Nu selv med udlændinge. -Bare et tilfældigt rencontre.
-Recontre? -Et uformelt møde. Et simpelt pour parler.
Comme ci, comme ça.
Nok med det franske, ellers glemmer jeg latin.
-Gå, af sted. -Al den tumult for en smule fransk?
Nej, jeg skal vise dig noget.
Gå ind.
Lady Violante. Vær hilset. Hej, Caramella.
Hej, chef! Du ser så flot ud! Er du ikke enig?
Jo, han ser godt ud.
I er for venlige.
Vil I holde mig ved selskab? Jeg faster efter messen.
Lady Violante, lidt kaffe?
De ved, jeg ikke drikker det. Men gerne en småkage.
Tonino. De har alle livets dyder.
Han har ret. Alle dyderne.
-En croissant? -Nej tak.
Sådan. Her er dokumentet, jeg ville vise dig.
-Det er udsættelsen, gældende fra i dag. -Vent.
-Jeg har underrettet fogeden. -Forhast nu ikke.
Hvad mener De med det?
Udsættelse er afskyeligt. -Afskyeligt?
-Ville du ikke bo ved havet? -Jo, men vi kan ikke forhaste os.
Antaget, at Lady Violante vil lade mig bo i sit smukke hus lidt længere.
Bliv, så længe De vil.
-Okay, vi udskyder det. -Tak.
Tak. De er ekstraordinært venlig.
-Hun er en helgen. -Det tvivlede jeg aldrig på.
-Undskyld, jeg må gå. Caramella. -Går vi?
-Bliv. De har ikke skriftet endnu. -Og du går alene?
-Chef, gå med hende. -Hvis hun giver mig æren.
-Hvis jeg bestemmer! -Farvel, Matteo. Farvel, Caramella.
Sikke et dejligt par.
På en eller anden måde bør Tonino slå sig ned.
Fader, jeg har længe bedt for det.
-Det ved jeg. -Nej, han skal komme til fornuft.
-Han er sådan en charmør. -Ja.
-Det ligger til familien. Hans far… -Jeg ved det.
Og hans bedstefar. "Tyren af Sorrento."
Hvor fredfyldt og stille.
Dette paradis føles som en anden verden.
En verden så anderledes, så svimlende og syndig,
hvor man kan ophøje sin sjæl ved hjælp af poesi.
-Og bøn. -Bestemt, bøn.
Og kærlighed.
Ægte kærlighed, som ikke beder eller forventer noget.
Kærligheden fra to slægtede sjæle, der mødtes, så på hinanden og sagde:
"Så længe, jeg lever og udover, er dette kærlighed, Lady Sofia."
Hvilken Lady Sofia? Mit navn er Violante!
Tilgiv mig. Jeg ved ikke hvorfor…
Det ved jeg. Der er Deres Lady Sofia.
-Lige i tid til jeres stævnemøde. -Det er ikke planlagt.
-Undskyld mig. -Hvorfor går De?
De er en veltalende djævel!
-Jeg ledte efter Dem. -Hvad er der?
Jeg har hørt om udsættelsesordren.
Jeg har sagt, Matteo skal udsætte den, og at vi ville klare det.
Tak, Don Antonio.
Så? Hvornår skal vi…
-Vi kan ikke tale her. -Jeg er altid til rådighed.
Lad os tale om tingene i mere diskrete omgivelser.
-De har ret. -Kan jeg komme forbi ved solnedgang
og få en dejlig kop kaffe i dit kærlige selskab?
Det ville glæde mig.
Men hele bygningen sladrede allerede her til morgen.
Hvor trist.
Så gør vi det her. Lad os mødes kl. 17 ved Dronning Joanna-badesøen.
Det er romantisk og væk fra nysgerrige øjne. Hvad siger De?
Hvis De kan lide det, er det nok for mig.
Lady Sofia, De gør mig svimmel.
-Åh, Don Antonio! -Vi ses senere?
-Farvel. -Jeg byder farvel.
Chef!
Chef, borgmesteren leder efter Dem.
Men hvad kan jeg gøre? Jeg skal noget.
Sig, De ikke kunne finde mig, fordi jeg tog til Vico Equense.
Men vær taktfuld.
Jeg ordner det. Men hvorfor den hvide uniform?
-Misser! -Hvad er det for Dem?
Farvel.
-Oberst! -Bonjour.
Jeg leder efter Misser.
Hun løb væk. Hun er min hund, og hun er i løbetid.
Undskyld mig. Jeg er på arbejde. Jeg udsteder ordrer.
Hunden leder efter en mage. L'amour, madame. L'amour!
-Det er kærlighed. -Misser!
Kærlighed, min kærlighed, hvor er du rejst hen?
Må jeg låne Deres kikkert?
-Leder De efter Sofia? -Ja.
Der er hun.
-Tog hun alene af sted? -Helt alene.
Hvorfor?
Når en kvinde gør det, mod kærlighed hun går.
Lady Sofia!
Sofia!
-Skal jeg hjælpe, Don Antonio? -Nej, jeg hopper herfra!
Og helt alene!
Lettere sagt end gjort.
Et øjeblik.
Lige et øjeblik. Jeg kommer straks.
Sofia!
Hop ikke for hurtigt.
Aldrig for hurtigt for en kvinde som dig.
-Rolig, kom nu. -Du har gjort mig til en vulkan.
Lad os blive her. Her er romantisk.
Man kan ikke undgå at blive poet her. Båden, havet, solnedgangen.
Og Dem. Dem, kære Sirene.
"Søde Sirene kommer fra havet. Lad mig elske, elske dig.
Søde Sirene driller fra klippen. Elsker kun Dem, kun Dem ønsker jeg."
-Og den forlængelse, De lovede? -De får alle dem, De ønsker.
-Lad os ikke ødelægge poesien. -Jeg ender på gaden!
-Mit ord er alt, du behøver. -Deres ord, siger du?
-Som man siger: "Papir synger." -Nu synger mit hjerte!
Papiret synger i morgen, når vi skriver under.
-Og nu, lad os dase i glemslen. -Hvad?
Glemslen. Sid ned, vil De?
-Glemslen, Sofia. -Hvad er det?
Glemslen. At glemme alt, som var vi i en drøm.
"Søde Sirene kommer fra havet. Lad mig elske, elske Dem."
Hvorfor blev De ikke digter?
Skæbnen, måske fordi jeg aldrig havde en kvinde, der inspirerede mig.
Men nu ser jeg tydeligt min skæbne.
Mere end ser, De rører på den.
Selv præster er turister i dag. Lad os flygte derned.
-Lad os gå hver til sit. -Vent. De plager går snart.
Det er perfekt her.
Borgmesteren!
Borgmesteren! Åh nej. Han ledte efter mig.
Det her er slemt.
-Det ville være klogt at… -At gå, men hvad med Dem?
Hvis jeg går med Dem, ser han mig.
Han ledte efter mig, og det hastede.
-Bare gå. -Ja, vi ses i morgen.
-Kom på besøg, det er bedre. -Ses i morgen. Quel dommage.
Tak.
Har I set hvilken skønhed?
Lad os gå længere ned
og se et ekstraordinært, naturligt amfiteater tæt på.
Pas på, her er glat.
Forsigtig, ellers falder vi i vandet.
-Her er lidt ujævnt. -Det kan jeg se.
Langsomt. Så er vi her.
Som De kan se, Deres Excellence, lige her i bassinet
byggede den romerske patricier, Pollius Felix, en villa.
Dens vægge, lavet af mursten, står stadig.
Ifølge legenden, Dronning Joanna…
Vær sød at sidde ned.
Dronning Joanna havde en forkærlighed for dette sted,
som i dag er blevet til en dejligt sted for turtelduer.
-Har De ild? -Værsgo.
-Tak. -For guds skyld.
Uheldigvis…
…er dette vidunderlige vand blevet forurenet af skibsaffald
og af byens kloaksystem.
Tag det roligt. Jeg er her.
-Er alt i orden? -Ja.
Stod du vagt?
Hvor har du været?
Hvor vover du? Hvad?
Stop! Hvor har du været?
Hvor end jeg ville. Ingen giver mig ordrer, især ikke dig.
Du begår en fejl, når du er sådan over for mig.
Ja, det ved jeg. Det var en fejl at falde for dig.
Så find en anden.
Pas på, Deres Excellence. Klatring er ikke let her.
-Ja, okay. -Auf wiedersehen!
Auf wiedersehen.
Misser!
Stakkels vovse.
Jeg lukker Dem ind. Stakkels vovse.
Misser!
Frøken? Mademoiselle! Jeg reddede hende. Sauvé.
-Tak! Fandt De hende i havet? -Ja.
I havet, hun druknede næsten.
-Ja, den stakkel gjorde sådan… -Tak! De er en god ven.
Men De blev gennemblødt! En drink?
-Drin-drin? Med glæde. -Tonino!
Sikke en gene.
Af sted, hurtigt.
Á demain.
Og tak, for Misser.
Hvad har du lavet?
-En redning. -Nej!
-Jeg redder! Men det kan ikke fortsætte. -Nej, du er som min skygge!
-Hvordan ved du alt? -Herren oplyser mig!
Du er ikke hjemme. Hvorfor? Fordi du gik efter hende! Se dig lige!
Tonino, hvornår opfører du dig ordentligt?
Jeg har klaret livet i militæret i 30 år!
Så nu skal du slappe af. Du bliver ældre.
Ældre? Mig? Jeg føler mig ung, stærk og energisk!
Gå i seng, vil du ikke?"
Det er min sag, om jeg går i seng!
"Hvem guderne destruerer, gør de først vrede."
-Kender du betydningen? -Nej.
-Og jeg vil ikke vide det. -Det bør du!
Det betyder, at Herren fratager fornuften
fra alle dem, Han mener ender i fortabelse, præcis som dig.
-Lad Guds vilje ske. Godnat. -Det håber jeg! Godnat.
Se havet i Sorrento
Hvilke skatte ligger på dets bund
Selv dem, der har set hele verden
Har aldrig set et hav som det
Se lige denne have
Og duften af de appelsiner
Sådan en delikat duft
Går lige i dit hjerte
Og du siger: "Jeg tager af sted, farvel!"
Væk fra mit hjerte
Fra dette land
Kærlighedens land
Og du har hjertet til ikke at vende tilbage?
Men forlad mig ikke
Og fyld mit hjerte med pine
Kom tilbage til Sorrento
Og lad mig overleve
-Åh, endelig? -Hvordan går det?
-Kom ind, doktor. -Tak.
-Måtterne! -Godmorgen, frøken.
-Don Matteo! -Jeg ordner dem.
-Hvad er der galt? -Måtterne.
-Denne vej. Kom ind. -Hvad har den unge mand lavet?
Jeg ved det ikke. Han er meget syg.
-Jeg vidste det! -Meget syg, Don Matteo.
-Rolig. Stille. -Hvad skete der med ham?
-Kom ind. -Hør den stemme…
-Godmorgen. -Morgen.
Her er doktoren.
Tonino… Hvad er det? Hvordan har du det?
Godmorgen.
-Godmorgen. -Vi mødtes i rådhuset. Jeg er rådmand.
-For hygiejne, det husker jeg. -lad os se på det.
Intet. Damerne overreagerer.
Før sengetid mærkede jeg en smerte i mine nyrer.
Lad det ligge.
Da jeg vågnede, var jeg godtroende nok til at fortælle damerne om smerten.
-Ingen feber. -Gudskelov!
-Der er en lille ting der. -Vi ser efter.
-Tonino. -Se?
Hvad kan det være?
-Han kom drivende våd hjem. -Svømmede han med tøj på?
Det var en eskapade i havet.
Det er ikke alvorligt.
-Bare lændesmerter på grund af kulden. -Vi ses, kære!
-Til apoteket. Lad ham ikke stå op. -Han er stædig.
-Ja, det er han. -Men han er sund som en okse.
Sig det ikke, så bliver han vildere. Kære doktor, mange tak.
-Det var så lidt. -Mine kære.
Vi må alle samarbejde for at redde ham.
-Vi vil gøre vores bedste. -De er en helgen.
-Jeg tager til apoteket. -Skynd dig, Caramella!
Hold ham i sengen, ikke?
-De satans måtter. Det var utroligt! -Kom, doktor.
Farvel, frøken.
Kom ind.
-Hvor er han? Hvor? -Jeg er her!
Vend ikke rundt endnu. Et øjeblik. Nu kan De.
-Er De skør? Gå i seng igen. -Umuligt. Jeg har travlt.
-Travlt med hvad? -Prøven til Metropol-politiet.
-Spring over. Kl. 10 hvad? -Og kl. 10…
-Et vigtigt møde. -Udskyd det.
Det er vigtigt, men tak for bekymringen.
-Det er barmhjertigt at pleje de syge. -For venlig.
-Jeg er en Søster af Velgørenhed. -Heroisk, ærlige nonner med hvide vinger!
-En lille smerte. -Glem de hvide vinger.
-Lad mig gøre noget for Dem? -Hvad?
-En massage. -En massage? Med Deres små hænder?
-Vrøvl ikke og læg dig ned. -Med det samme.
-Gør det ondt? -Nej.
-Hvad er der? -De kilder mig. Men fortsæt.
-Gør det ondt? -Ja! Helvedes ondt.
-Vi prøver velsignet olie. -Ja, velsign mig.
-Gør det ondt? -Nej.
-De har magiske hænder. -Hvad siger De?
-Har De nogensinde haft lændesmerter? -I militæret.
Jeg led utrolige smerter for at blive oberst.
Disciplin, betjening, varme, kulde, regn, overvågninger, skud.
-Overvågningen foregik under vandet i går? -Ja, jeg gled ned ad klippen.
-I søgen efter fiskekoner. -Så jeg bliver altså overvåget.
Helt sikkert. Halvdelen af byen så Dem med fiskekonen.
Fiskekone eller hertuginde, social status er ligegyldig.
-Som demokrat søger jeg ægte følelser. -Ja ja, ægte følelser.
Du fejlbedømmer mig, Lady Violante, men en dag ændrer De mening.
Ulve mister nok deres hår, men…
Men en behåret mand er en dydernes mand!
BYEN SORRENTO OFFENTLIG PRØVE
-Francesco Maddalena. -Så?
-Det bliver svært. -Nicolino.
-Indenfor med chefen. -Han er sikker.
-Hvorfor? -På grund af Lady Sofia.
-Hvorfor tale om hende? -Ved du det ikke?
Chefen kan lide Praleren. De blev set sammen ved badesøen.
-Åh! Og hvad gør det Nicolino til? -En hanrej.
Gennaro La Monica.
-Lad os tale om vejskilte. Det her er? -La Monica.
-Ingen gennemkørsel. -For hvem?
Hvordan skal jeg vide det?
Sig frem, unge mand. De kender trafikreglerne, ikke?
Hvad med det?
En trompet?
Lad os tale om moralsk adfærd.
Hvis De patruljerede stranden og pludselig mødte en kvinde i bikini…
Hvad er en bikini?
En bikini i to dele… Hvad ville du gøre?
Hvad ellers? Se hende an.
Hvad mener De med at se hende an? Bøde.
Bøde hvad?
-En bøde for en forseelse. -Hvem?
-Damen i bikini. -Jamen, hvorfor?
Fordi bikinier skal have en vis størrelse.
-Så jeg skal måle den? -De taler nonsens.
-Så går jeg. -Tilføj ikke ulydighed oveni!
Gentag efter mig… En bøde.
-En bøde. -For en.
-Forseelse.
-Til damen.
-I bikini.
-Ja!
Bravo!
-Straks, chef. -Jeg er chefen.
-Stemplet papir. -God dreng.
-Pen og blæk. -Gå til butikken, når du er færdig.
-Sofia. -Hvad?
Hvis Don Antonio ikke underskriver forlængelsen, så er jeg færdig med dig.
-Nej, bare rolig. Han skriver under. -Her kommer han.
Sofia! Jeg bestod prøven!
Bravo! Jeg er så glad.
-Men vi ses senere i aften. -Kom så.
-Gå med ham. -Sofia.
-Jeg er ikke længere en taber. -Ja.
Chefen sagde, jeg får en karriere, en løn og en social status.
-Ja, vi tales ved senere. -Undskyld mig?
-Chef! -Chef.
Chef, kom ind.
Tak for den vidunderlige nyhed. Vi ses senere.
Kom ind.
Jeg lod ham bestå. Han bliver en perfekt betjent.
-Det ved jeg. -God disciplin. Daglig uddannelse!
De er en født leder.
Her er stemplet papir til forlængelsen, og en pen. Vær sød.
Naturligvis.
Sid ned.
-En kop kaffe? -Ja, tak.
Hvis bare De kunne læse mit hjerte.
-En eller to? -To.
Hvis De kunne læse de følelser, jeg har.
Jeg kan læse.
Jeg spurte mig selv: "Hvad leder jeg efter?"
-Måske papir og en pen? Her. -Nej, Sofia. Jeg leder efter kærlighed.
Men ikke kun det. Intimitet, en kvinde som dig.
Jeg har rejst rundt i verden alene i 30 år.
Det længes jeg efter. En familie, børn. Sofia.
-Sig, det ikke er en drøm. -Nej. Det er ikke en drøm.
-Mener De det? -Ja.
Vi har ingen strenge at trække i! Cicillo!
Du har ikke en elsker, der er intim med magtfulde mænd,
og som hygger sig med dem ved badesøen.
Nok med de beskidte insinuationer. Jeg bestod, fordi jeg læste!
Gav Sofia dig lektioner?
-Jeg burde lukke kæften på hende! -Nej, Sofia!
-Lady Carmela. -Ja!
Jeg giver dig en lektion lige i ansigtet.
Kom og prøv, hvis du tør!
Jeg kommer ned, når jeg vil.
Ja ja! Vi vil ikke afbryde din kærlige snak med Don Antonio!
-Jeg burde… -Stop.
Kom ind.
-Hun fortjener bank. -De er bedre end det!
-Måske, men hun fornærmede os begge! -Tag dig ikke af dem!
Det gør jeg ikke.
Men vil De underskrive forlængelsen eller ej?
-Jeg vil underskrive tusind af dem. -Så gør det.
-Mit er dit. Jeg forguder Dem. -Det er en ære, men skriv under.
-Jeg forguder Dem, Lady Sofia. -Ja.
-Hvem er det? -Don Peppino.
-Don Peppino hvem? -Don Pepino, fogeden.
-Kom igen en anden gang. -Nej.
-Nu er ikke et godt tidspunkt. -Åbn op, eller jeg tilkalder carabineiri!
Åbn døren, kom nu.
-Beklager, men jeg må udføre udsættelsen. -Hvad?
-Udsætter du mig? -Ja, dig.
Her er afgørelsen.
Enten går De, ellers tilkalder jeg myndighederne.
-Don Antonio! De har forrådt mig! -Mig? Forrådt Dem?
-Er De så ond? -De sparker stakkelen ud?
-Du godeste! -Det forventede jeg ikke fra Dem.
-Smidt ud bare sådan? -Et hjerte af sten!
-De er en bølle! -Det her stinker!
-Ja! -Det stinker!
-Don Peppino, kan De ikke omgøre det? -Nej, hun skal ud inden solnedgang.
-Så kom i gang. -Udmærket.
I vil se, at Don Antonios ord er en gentlemans ord! Skrid så!
Ud!
Her er udsættelsesordren.
Nu skal I ud. Forsvind! Ud! Showet er forbi. Forsvind.
Ud herfra, ud!
Hvorfor græder du?
Chefen holder sit ord. Han hjalp mig med at bestå.
Han giver dig forlængelsen.
-Hvorfor græder du? -Lad mig være! Forsvind!
Tør tårerne væk fra dine smukke øjne.
Du har Don Antonio under konstrol. I går var I ved badesøen.
Og i dag, hvor skal I så hygge jer henne?
Er det min tak?
Skal jeg bygge en statue til dig?
Ved du hvad? Du er en løgner og forræder!
Ud!
Den Glade Enke!
Ud!
Ja. Ved du, hvad du er?
Du er en amoralsk tøs!
Ud!
-Jesus, Josef og Maria. -Godmorgen, Lady Violante.
Guds nåde. Jesus, Josef, Sankt Anna.
Jesus, Josef, Sank Anna, Sankt Joakim, Annas mand.
Guds nåde.
Totino, tænk det igennem. Mindst en gang, tænk!
Det gør jeg altid. Tror du, jeg er skør?
Tænk på din stilling. Hvad vil folk sige om dette?
Jeg er ligeglad med folk. Jeg kan lide Sofia.
-Hun kan lide mig. Og hun bliver min. -Nuvel.
Vi vil gifte os.
Du er en idiot.
Måske, men jeg gifter mig med hende.
Kom og sid ned.
Og hør efter.
Tonino, tænk. Giv slip på lady Sofia. Fald ikke ned i afgrunden!
Matteo, jeg kan lide Sofia. Vi elsker hinanden.
-Hun er 30 år yngre end dig? -Hjerter ældes ikke!
Hjerte er ikke nok for hende.
Jeg ved, hvad jeg laver, og hvad jeg kan gøre.
-Tonino, hun er en sirene! -Jeg kan stå imod 1000 af dem!
-Du er en pompøs person. -Jeg er den, jeg er.
-Ja. Men det er min pligt at… -Pligt? Jeg er ikke et barn.
-Heroppe er du? -Okay.
-Måske, men der er ingen vej tilbage. -"Guderne ødelægger de vrede."
Hvis jeg vil have fortabelse, så er det sådan.
-Vores smukke Lady Sofia! Sid ned. -Nej tak.
De er så henrivende.
-Godmorgen, chef! -Hej, chef!
-Godmorgen. -Alt er i orden.
-Tak. -Gå med.
Tak.
-Et ord, Don Antonio. -Efter hende.
-Vær sød at træde ind. -Tak.
Værsgo.
-Beklager, at jeg kom her. -Det gør ingenting.
Jeg omgjorde min brors bemyndigelse og ophævede udsættelsen.
-Er De glad? -Tak.
Jeg sagde det, første gang vi mødtes. De er en helgen.
-Men jeg har stadig problemer. -Hvorfor?
Jeg er en fattig enke, som arbejder hele dagen. Jeg slider mig selv op.
Ja, De er en fantastisk kvinde.
Åh! De er så smuk!
Ja.
Det ser så godt ud på Dem!
-Synd, jeg ikke mødte Dem dengang. -Mon ikke.
Var det et ømt punkt?
Det få mig til at lide mere. Politistyrken var alt for mig.
Det vidste jeg ikke.
Er Deres søde fortrydelse et tegn på, at De kan lide mig lidt?
Don Antonio, jeg er en uheldig kvinde.
Sladderen er begyndt.
Og de vil sladre om Deres og min lykke.
Jeg fortalte min bror, at jeg agtede at blive officielt forlovet med Dem.
-Hvad sagde han? -Det sædvanlige. "Tænk over det."
-Men hjertet har sit eget begær. -De er en verdensmand.
Man forloves med en enke for at forsørge hende og gifte sig.
Og jeg er klar.
Sofia. Vil De gifte Dem med mig?
Jeg venter.
Jeg venter nervøst på, at Deres læber ytrer ordet med én stavelse, ja.
Lady Sofia Cocozza.
Vil De gifte dig med denne mand, Sir Antonio Carotenuto?
-Jeg siger det i morgen. -Hvorfor ikke i dag?
-I morgen er sørgeperioden forbi. -Men betragt os uofficielt forlovet.
Hvis det gør Dem glad.
Vil De med mig til festen i aften?
-Jeg venter på Dem i aften. -Selvfølgelig.
-Vi får det så sjovt. -Tillad mig.
Tak.
-Lady Sofia, vær hilset. -Nicola Pascazio.
-Sir. -Følg efter mig.
Jeg tager Deres mål til uniformen om et øjeblik.
Nej, det er ikke nødvendigt.
Jeg afslår stillingen.
Af hvilken grund?
-Det ved De bedre end jeg, kom så. -Nej, vent lige.
-Jeg tolererer ikke den attitude. -Det bestemmer jeg selv.
Nej, det er ikke Deres ret!
De skal forklare dig!
-Det behøves ikke. -Jeg ved ingenting. Sig så frem!
-Det skal De ikke beordre! -Jeg får Dem anholdt for foragt!
Hvem? Hvem får De anholdt?
De er den foragtelige for at fri til min elsker!
De flirter med en, der kunne være Deres datter.
Ud! Gå ud herfra!
-Hvad laver De? -Rør mig ikke.
Don Antonio. Jeg er måske fattig og uden job.
Men jeg er ikke skamfuld, for jeg er en mand af ære!
Græd ikke, frøken. Du ender med et vådt ansigt.
-Caramella, hvad gør jeg? -Undskyld, frøken, men du er fjollet.
-Sig, hvad De vil, jeg er ligeglad. -Kom her.
Her, tør tårerne væk, og se dig selv i spejlet.
Kom nu, af med tøjet!
Og jeg troede, du lignede en sæk. Se lige de skuldre.
Armene, og de runde bryster!
Du er som Raphaels Venus!
Gud, hvis chefen så dig, ville han besvimede.
-Så er det nok! -Jeg sværger!
Vil De tilbage til byen, eller skal vi danse?
-Hvis jeg bestemmer… -Efter Dem.
-Sid ned, Lady Sofia. -Godaften.
Godaften.
Syng. Kom nu.
Jeg kender ikke sangen.
-Nej? -Hallo! Erika!
-Godt at se Dem! -Hvordan går det? Godt at se Dem.
De ser godt ud.
Er De en fisker?
-Nej. -Nej? Hvad arbejder De med?
Ingenting. Jeg rejser.
Åh! Rejser du? Langt væk?
Ja. Langt væk.
Chef, skal vi danse denne mambo?
-Hvad er mambo? -Det er en brasiliansk dans.
Borgmester, se der. Se!
Undskyld mig!
-Enestående, Lady Sofia! -Tak.
-Hvilken god danser. -Han er også god.
Oberst! Kære Oberst. Hvordan går det, kære Oberst?
Jeg er ikke oberst.
-Kom til mit bord. -Vi bestilte dette. Beklager.
Deres datter? Så smuk!
Hun har det fra Dem, hvad?
-Hun er ikke min datter. -Jeg er forlovet med chefen.
-Undskyld mig. -Rien.
Vil De danse med mig? Hvis Deres forlovede tillader det.
Naturligvis. Gå, min kære.
-Det er sødt. Kom så! -Tak.
-Hvad skal det være? -Is.
-Spørg ham, hvad han ønsker. -Jeg har fået.
Forstyrrer jeg?
-Nej, bliv bare. -Tak.
-Det var så lidt. -Du er venlig.
Min fornøjelse.
Så kan vi byde farvel.
-Start ikke igen. -Start hvad? Det er forbi.
Jeg kom for at sige farvel. Jeg rejser.
Hvortil?
Til Venezuela.
Hvornår rejser du?
-I morgen, jeg tager færgen til Napoli. -Se nu det rod!
Det er du ekspert i.
-Farvel og lykke til. -Jeg forventer nogle dragéer.
Excusez-moi.
Sofia!
-Sofia. Hvad er der galt? -De kan vel se, min kjole er beskidt.
-Vil De skifte tøj? -Jeg vil hellere hjem. Jeg er træt.
Lige pludselig? Hvad skete der?
Jeg er træt. Musikken irriterer mig, jeg er trist.
I morgen er det år siden, at Pasqualino døde.
Må han hvile i fred.
-Godnat. -Jeg følger Dem hjem.
-Nej, bliv. Til Deres dørtin, ikke længere.
-Nej, De skal nyde festen her. -Hvordan det uden Dem?
-I dette humør skal jeg være alene. -Hvilket humør?
Jeg … er nervøs. Hav en god aften.
General.
Jeg er hverken general eller oberst.
Lad os undgå det emne.
Hvad skete der? Er De ked af det? Trist?
En smule. Jeg skal tænke.
Jaså. Nu er jeg til besvær.
Mademoiselle.
-Ja! Undskyld mig. -Naturligvis.
-Godnat. -Godnat.
Chef.
Fyren, Nicola Pascazio, er her.
-Skal jeg afvise ham? -Ja.
Ja, sir.
Chefen siger, De skal gå. Det nytter ikke at spilde tiden.
-Nytter ikke? -Præcis. Gå hjem.
Nicola Pascazio!
Kom ind.
Chef, jeg er her for at hente dokumenterne til min ansøgning.
De er til mit pas.
-Rejser De? -Ja, sir. Til Venezuela.
Med det samme.
-Her. -Tak, chef.
Vent. Vil De virkelig rejse?
-Ja, chef. -Ser du, Pascazio…
Jeg begik samme fejl som Dem.
Jeg blev jaloux, tilmeldte mig carabineiri og rejste. De vil også rejse?
Don Antonio, jeg må gøre det. Jeg elsker Sofia for meget.
Hvad med hende? Elskede hun Dem, før jeg…
Don Antonio, jeg sværger ved Gud.
-Åh, kom nu. -Sofia og jeg var længe en ting.
For at få huset og få mig forfremmet, forførte hun Dem.
Det regnede jeg ud for længe siden.
-Jeg blev aldrig narret. -Jeg blev jaloux og fornærmede hende.
-Hun blev ked af det og… -Katastrofe.
-Men Lady Sofia tilgiver Dem. -Jeg elsker hende.
Hun vil ikke. Titino prøvede i aftes. Min tante prøvede at tale med hende i morges.
Til ingen nytte. Men hun har ret. Jeg fornærmede hende.
-Begår jeg selvmord, tilgiver hun mig. -Okay så.
Desperate tider … kræver desperat list.
Sid ned. I dag vil være fyldt med fest for Dem også.
-Tag pen og papir. -Jeg skriver dårligt. Jeg ved ikke…
-Så lad mig diktere. -Okay.
"Kære…"
Nej. "Min elskede…"
Nej, for litterært.
"Min Sofia."
Fjern "Min." "Sofia," komma. Lyder mere dramatisk.
"Jeg var uretfærdig…"
Nej!
"Uretfærdig," ikke "uratfærdig."
Lad os sidde her.
-Hvorfor tog De mig med hertil? -Så De kan lede tankerne væk.
-Vil De have en granité eller en is? -En is.
-Tjener. -Ja, sir?
-To kaffeis. -Okay.
-Lady Sofia, vær hilset. -Nyd dit ophold, chef.
Farvel, Nicolino. Hav en god tur.
Og vær forsigtig, ikke? Skriv.
-Sagde De farvel? -I går aftes.
Stakkels unge mand.
Løb.
"Med bitter fortrydelse for kærligheden jeg mistede,
den smukkeste, nogen kan drømme om, og en person, jeg aldrig finder igen.
For altid din elskede, Nicolino."
Godt.
Stædig, hvad? En stædig ung fyr.
Synd, han rejser så langt, helt til Venezuela.
Tropisk klima, giftige slanger.
Vilde bæster.
Åh! Edderkopper så store. Tropisk klima, fugtig varme.
Malaria.
-Synd for ham. -Hvad har han gjort Dem?
Mig? Ingenting?
Han ender med at dø derovre.
De skulle have talt ham fra det. -Mig? Hvorfor?
Var han ikke en fjern slægtning?
De roste ham til skyerne.
Jeg mistænkte endda, De kunne lide ham. Jeg blev næsten jaloux.
Nu rejser han til troperne, hvor der er malaria.
Amøber. De er barske.
Selv hvis han overlever, ender han som en menneskelig larve.
Det er ham, der vil rejse!
Nicolino! Kom ned!
Forlad det skib, Nicolino!
Rejs ikke, Nicolino! Kom ned, Nicolino!
Stig af skibet, Nicolino! Kom så!
Nicolino!
-Kom ned! Rejs ikke! -Nicolino!
Nicolino!
-Rejs ikke! -Nicolino!
Nicolino! Hvor er du?
Hvor er du?
Nicolino, forlad skibet. Kom nu!
Nicolino, stig af!
Her er Nicolino.
-Hvad glor du på? Hvad vil du? -Sofia!
Rør mig ikke. Ti stille! Jeg vil ikke se dig længere!
-Gå! Forsvind! Ud af mit åsyn! -Sofia.
Hvad laver De?
-Hvad skal jeg gøre? -Løb efter hende.
-Det nytter ikke. -Lyt til mig og løb.
Skynd dig.
Kom nu!
Don Antonio, jeg skylder en undskyldning.
-For hvad? -Jeg troede, De var ubrugelig, men…
-Jeg er ikke så skidt trods alt? -Nej.
-Vi ses. -Farvel.
For første gang så jeg dig gøre en god gerning.
Bravo! Jeg er tilfreds med dig.
-Matteo. -Ja, min kære?
Hvad er den strengeste klosterorden?
-Hvorfor spørger du? -Nysgerrighed.
Tja … der er Karteuserordenen.
Og endnu strengere, Trappistordenen.
De hilser ved at sige: "Broder, husk på, at du skal dø."
-Frappist. -Trappist.
De graver deres egen grav hver dag.
Godnat.
-Nå, godnat til dig, Matteo. -Godnat.
Godnat.
Broder, husk på, at du skal dø.
Broder, bare gå i seng.
"At være eller ikke at være, det er spørgsmålet."
"Og som du skal sove, glemt af alle, under den fedtede jord…"
Vidunderligt.
Hvilken duft!
-Lavendel? -Nej.
Duftlys.
Kender De…
"Jomfruens Bøn"?
Selvfølgelig. Siden jeg var lille.
Skal vi spille den sammen?
Violante!
-Violante! -Åh, Antonio!
-Antonio! -Violante!
Tonino!
Matteo, giv mig en pause!
SLUT
Tekster af: Niels M. R. Jensen